Чудесен ден за майсторене!
Клъцваш тук и срязваш там.
Сгъваш през средата. После правиш малка...
Накъде си тръгнал?
Ще ти се да знаеш, а? - Не ни казвай.
И още едно срязване.
Щом питате, заминавам. Сам. Соло.
Сред природата. Навън.
Единствено сам и сред природата мога да бъда изцяло какъвто съм,
необременен от очакванията на тълпата.
Тълпата? - Вие двамата.
Какво ли ще е да не хабя енергията си, за да ви впечатлявам с шегите си
или да ви веселя с номерата си? Представяте ли си?
Представете си го, защото отивам сам.
Добре. - Правим хартиени кукли.
Дано се забавлявате с вашите хартиени кукли.
Аз пък ще откривам истинското си аз,
прекосявайки реки, катерейки планини и борейки се със зверове.
Ще ахнете по тези приключения,
но няма да ви разкажа за никое от тях, защото го правя само за себе си.
Защо имаш перо на шапката?
Изглежда страхотно. - На кого му изглежда така?
"Триъгълник действа сам".
Отбелязвам това място като начална точка на приключението ми.
Обожавам приключения.
Миризмата на бор в ноздрите, хрущенето на чакъл под краката ми...
От пет минути съм сам, а вече откривам истинското си аз.
Не съм просто Триъгълник,
а Триъгълник Великия приключенец!
Великия приключенец! Възхитително.
И хълмовете ехтят с името ми - Триъгълник.
Явно това място няма ехо.
Великия приключенец поема на път.
Великия приключенец прави бивак.
Първата ми нощ сред природата.
Жалко, че Сфера и Квадрат няма да видят.
Чакай, не! Идеално, че не могат да видят,
защото не те са важните.
Важното е, че аз съм свидетел на това.
Важното е огромното лично удовлетворение,
което изпитваш, правейки сам бивак за себе си сред природата.
Бивак "Триъгълник".
Бивак "Триъгълник"!
Ехо!
Време е за сън.
Лека ми нощ.
Великия приключенец изпитва затруднения да заспи.
Добре че ги няма,
за да не се хабя да им разказвам истории с духове и да им пея хубави песни.
Така мога веднъж и аз да се насладя на компанията си.
Сам съм и това е чудесно. Добре е. Добре е и е чудесно.
Макар че, от друга страна, ако няма никой,
който да се възхити на постиженията ми, какви постижения са те?
А ако не са постижения, какво са? Какво съм аз?
Някаква форма, блъскаща се напразно, под безразличното око на природата?
Здравей.
И кой е това тук? Трябва му име.
Ще те нарека...
Името Тиберий ми е слабост.
…Роко.
Това е нашият бивак, Роко. Яко място, нали?
Не се възторгвай прекалено. Сега трябва да спим, че утре имаме работа.
Добре! Но само една приказка за лека нощ.
А като отворили вратата, видели зловещ скелет.
Квадрат умира от страх на това.
Лека нощ, Роко.
Великия приключенец строи крепост.
Гледай какво става, Роко.
Мислиш, че това е върхът? Още нищо не си видял!
Много си прав! Нарочно паднах.
Великия приключенец щурмува най-сухата пустиня.
Продължава в свирепа буря.
Напредва в гъста джунгла.
Великия приключенец завладява суша и вода.
Повтарям за стотен път: да ми беше казал, че не искаш да те яде змия!
Квадрат нямаше да си мълчи за змията.
Сфера също. Щяха подробно да обсъдят приключението.
Никакво потъване!
Дръж се! Идвам!
Великия приключенец се потапя в океанските потайности.
И е във възторг, смаян и удивен.
И не му достига въздух...
Всеки велик приключенец понякога е изправен пред труден избор.
Триъгълник ценеше компанията на Роко,
но пътищата им трябваше да се разделят.
Все пак бе поел на самотно и смело пътуване в дивото.
А и Роко изглежда си тежеше на мястото тук, точно под...
Роко!
Не мога да продължа. Дотук бях.
Останах без провизии. Няма връщане назад.
И защо беше всичко това? Да, знам,
че кладях огньове и издигах крепости сам.
Опълчвах се на стихиите и завладявах нови земи
само с помощта на находчивия си ум и непобедим дух.
Борех се със змии само с тези две голи ръце.
Но като тегля чертата, нищо от това няма значение.
Кой ще разкаже за великите приключения на този малък, смел триъгълник?
Триъгълник! - Триъгълник!
Върхът. Чак сега идва ехо.
Привет, Триъгълник.
Ти да видиш...
Какво правите вие тук?
Ами, нали разбираш, ние... Сфера?
Триъгълник, истината е, че вървяхме след теб.
Какво? Защо?
Притеснявахме се как ще се справиш съвсем самичък.
Чакай малко. Чакай, чакай...
Да не би да ми казвате, че през цялото време сте ме следили?
Ами, да.
Това е...
Бомбастично!
Видели сте какво правех.
И когато змията правеше... А аз направих - на!
А змията тогава...
Н беше точно... - Квадрат!
Да, нали? Ние видяхме. Всичко видяхме.
А аз - на, на! Нали помните?
Да, разбира се.
Не сте ме видели да говоря с камък, нали? - Не сме.
Чудесно! Помните ли, когато кактусът заби бодли в мен?
И викнах: "Няма да стане, мъжки. Не и днес!".
Тази сутрин Сфера много се радваше да види приятелите си.
Здравейте. Искате ли да ви покажа нещо невероятно?
Какво нещо?
Мислех да го запазя в тайна.
Вчера предприех сама едно приключение.
Нищо ново.
Озовах се на място, където не бях стъпвала.
Няма да познаете какво открих. Древни руини!
Руини ли? Малко е страшничко. - Брой ме!
Следвай ме.
Защо ли не съм ги виждала досега?
Гледайте си в краката.
Дано има уютно местенце да си почета.
А аз се надявам да открием непознат животински вид, върховен хищник.
Вчера не попаднах на върховни хищници.
Аз ще вляза в ролята. Още по-добре.
Доста се отдалечихме от дома май, а?
Квадрат, не се безпокой. Постоянно го правя.
Имай ми доверие. - Да, Сфера никога не греши.
"Сфера допуска грешка".
Пътят е оттук.
Кротко. Да не се върнем у дома с обрив.
Страхотно място, а?
Хайде, не сме стигнали до най-хубавото.
Да, прекрасно е.
Сфера, що за място е това?
Старо. По-старо от мен.
Чудно ми е кой го е направил и къде е отишъл после.
Може да е на пазар.
Да!
Сфера, ти беше права.
Имах известни съмнения, но мястото си го бива.
Нали!
Чакайте. И вие ли си махате коричките? Мислех, че само аз го правя.
Ето, за костенурката ти.
Много е капризна на ядене.
След ден на изследователски устрем,
тримата решиха, че е време да се прибират.
Сфера, благодаря за поканата. Сам никога нямаше да го направя.
Няма за какво, наистина.
Ще се радвам да ви водя често с мен.
Такива приключения понякога стряскат, но няма нищо опасно,
ако свикнеш и вече знаеш кое как.
Сфера?
Пътеката, по която дойдохме, е под вода. - Дълбока.
Заради прилива е.
А как ще минем оттатък?
Нали не си забравила, че само ти можеш да се рееш?
Разбира се, че не съм забравила.
Беше забравила.
Добре. Извинявай, не искам да повтарям въпроса,
но как ще се приберем у дома?
За да сме наясно:
не бях забравила, че ще има прилив,
още по-малко - че не можете да се реете.
Съвсем беше забравила.
Планът ми, естествено, беше да прелетя до върха,
да прелетя сама, да взема лодка и да ви натоваря в нея.
И щеше да ни оставиш тук?
Аз...
Ако има нещо, духнете в нея и ще се върна.
Това ли? Добре.
Счу ни се хищник.
На теб ти се е счуло. - Да не се караме кой какво е чул.
Важното е, че с лодката няма да се получи.
Сфера сигурно има резервен вариант.
Ще станеш огромна и ще ни пренесеш оттатък, нали?
Точно така. Това ще стане. Вероятно...
Май трябва да станеш по-голяма, за да ни пренесеш.
Твърде далече сме от дома, а далече от върха силата ми е по-слаба.
Сега тук ли живеем?
Ти пък! Тя сигурно има втори резервен план.
Нали? - Да изчакаме отлива.
А кога ще е той?
След 12 часа.
Но аз не мога да заспя, ако не съм пил чая от лайка.
Ако не завия костенурчо за сън, той ще бъде съсипан.
Ще направим мост.
Как се прави бетон?
Да беше проучил, преди да дойдем.
Типично за Квадрат - винаги неподготвен. Вината е само твоя.
Не е вярно.
Прав си. Нямаш вина.
В такъв случай явно вината е моя. Макар да не го чувствам така.
Никой няма вина.
Ще изтърпим несгодите тази нощ и утре ще се приберем.
Не знам как се търпи.
Аз знам, обаче не ми се иска.
Оставете на мен. - Добре. Имаме ти доверие.
Едно по едно. Първо да съберем материали за заслон.
Донякъде точно това е, заради което поначало тръгнах с вас насам.
Нима има по-вълнуващо приключение от оцеляването навън?
Сфера, ти сериозно ли?
Това ще свърши работа.
Ще бъда откровена с вас.
Тези материали не са годни за заслон.
Виновна е само природата.
Я вижте това.
Има ли жадни?
Не ти благодаря, Квадрат. Щях да хапвам царски,
ако не ме бе спрял да ям дивите плодчета.
Как се казвал храстът с тях? - Отровник.
Ето на, аз... А, схванах.
Чакайте, имам нещо.
Коричките от сандвичите ни.
Нали са за костенурката ми?
Сфера спасителката.
Ядеш храната на костенурчо! Ще остане гладен.
Добре!
Ако не се беше заигравал в руините, щяхме да се приберем преди прилива.
Ако беше пробвал да пиеш от листото, ти щеше да си подгизнал, не аз.
Студено ми е и съм мокър. Виновникът си ти.
Аз съм виновната.
Какво?
Истината е друга.
Толкова съм свикнала с реенето, че изобщо изключих, че вие не го можете.
Не се замислих какво ще стане при прилив.
Мислех само за себе си.
Дължа ви извинение. Много съжалявам.
Вярно ли си забравила, че не можем да летим?
Пошегувах се одеве, като го казах.
Нямам извинение. Причината да сме тук сега съм аз.
Вината е моя.
Ти никога не си виновна. - Да, винаги ние забъркваме кашите.
Ако вече не ми вярвате
и няма да искате да ходите с мен на приключения, аз ще ви разбера.
Какво? Нищо подобно.
Доверяваме ти се напълно. Но този път...
Доста се издъни.
Помниш ли как изкопахме в двора ти капан за тигри,
защото ни се беше привидял един, а се оказа катерица?
Същото е, само че този път сгафи ти, а не ние.
Да.
Или как рисувахме пещерата ти, но боята ни свърши по средата?
Същото е, само че ролите са разменени.
Ясно. - Да, достатъчно, Квадрат.
Време е да се приготвим за ужасна нощ, която дължим на Сфера.
Мостът!
Как понесох несгодите? Аз си давам девет от десет.
Но ще се съглася с 10, ако ме оценяваш така.
Ти щеше да изядеш отровните плодчета! И постла с жареща коприва.
Не, беше сърбяща коприва, умнико. И ако не беше изял коричките,
моите корички, нямаше да искам плодчета.
Вижте.
Никога не съм копнял така по дома.
Да. Знаете ли, донякъде стана добре, че се оказахме в капан тук
и прекарахме кошмарна нощ сред руините, защото сега виждаме по нов начин
всичко това. - Не.
Не.
Татко се прибра.
АВТОРИ МАК БАРНЕТ И ДЖОН КЛАСЪН
Превод на субтитрите Анна Делчева