OSTROV TVARŮ
Je úplný klid. Noc přechází v ráno a všichni ještě spí.
Až na Kostku.
Dnes měl naplánovaný
úklidový den na pláži pořádaný jednou za dva měsíce, kdy pečlivě…
ale opravdu pečlivě uklízí pláž.
A bylo co uklízet.
Včera se přehnala velká bouře a vyplavila na břeh plno věcí.
Co to je?
Hezky ses schovala!
„Dnes přibylo 30 nových palem. Kostkovy lívance jsou vynikající.
Tajnou přísadou je skořice.“
Cože? Kostka?
Jinou kostku než sebe neznal.
Kdo to napsal? Jak ví, že tam dávám skořici?
To je tajné!
Klid, Kostko. To bude určitě Jehlana. Pořád říká, jaký má cit pro chuť.
Půjdu mu ten vzkaz vrátit.
Kostko! Našel jsem na břehu tvůj vzkaz, ale moc mě tedy nepobavil.
To je osobní!
Můj vzkaz? Co?
„Lístečky mě škrábou, ale ty květy jsou hezké.
Asi bude pršet. Jehlan mluví ze spaní.“
Ty mě vídáš spát nejčastěji!
Usínám, když něco říkáš.
A ze spaní rozhodně nemluvím!
Vědí to o tobě všichni.
Já tohle nenapsal.
V tomhle vzkazu je vyzrazená moje tajná přísada do lívanců.
Skořice. No jistě.
Počkat. Víš, co to znamená?
Je to zřejmé, Kostko. Na ostrově máme špehy!
Sbírají všechna naše tajemství a cpou je do láhví.
Ale kdo? A proč?
Počkat. Co Kulička?
Kulička! No jistě. Kdo jiný?
Třeba nám poradí, jak s takovými špehy naložit.
Ne! Píšou jen o mně a tobě. O ní ne. Nechci ji do toho tahat.
Myslíš, že nás sleduje?
Musíme zůstat v klidu a…
„Vzkaz v láhvi.“
Čti!
„Měsíc hodně svítil. Musím víc pít.
Jehlan vzal Kostkovi jojo…“
- Vzal? - Vrátím ho, až ho opravím.
Co? Ty jsi ho rozbil?
Soustřeď se.
Je to další tajemství, a možná jsem to neudělal.
Je to důkaz! Sledují nás špehové!
V krizi změní názor i Kostka, který má rozum. To se stává všem.
Tak.
Promluvíme si až někde uvnitř.
Můžou nás právě teď odposlouchávat.
Tak. Takhle na nás neuvidí. Musíme si dát veliký poz…
- Co? - Není tu bezpečno.
Jsou tady štěnice.
Tohle je ale jenom brouk.
Co bude dál? Zjistí, že dávám citron do suš…
Moc mluvím.
Na to přijdeme. Musíme myslet.
Co by od nás špehové chtěli?
Informace?
Hlavně ohledně spaní a lívanců?
Jo! Takže jim ta tajemství strčíme až pod nos.
Až to budou čekat nejméně, tak bum! Spadnou do naší pasti!
- Jaké? - Věř mi. Hoď to na sebe.
Jo.
Takhle hluboké to stačí. Běž to nastavit, já to přikryju.
- Hotovo. - Super!
Teď budeme hrozně nahlas,
a až přijde nějaký špeh krást naše tajemství, bum!
Bude v díře! Převleky dolů! Jde se na věc.
Už se těším, až se nabaštím těch
vynikajících lívanců, až se můj kamarád Jehlan vzbudí.
Tak. Kde mám tu svoji tajnou skořici?
Já si tady zatím sním o všech svých tajemstvích.
Tak tady jste!
Kulička!
Všude vás hledám.
Proč je ta díra na cestě? Někdo tam spadne.
To my chceme! Chytáme špehy.
Našli jsme láhve se vzkazy, kde byla všechna naše tajemství.
Ale nečetli jste je, že ne?
Jistěže četli! Ale ty je nečti, jo?
Jsou tam o nás velmi osobní informace.
Já vím, co tam je napsáno. Je to moje.
Měli to tušit.
- To jsou osobní poznámky. - Takže ten špeh jsi ty?
Špeh? O čem to mluvíš?
Dobře, řeknu vám pravdu, ale nesmíte se smát.
Někdy když mám zmatek v hlavě a potřebuji utřídit emoce,
tak své myšlenky sepíšu a hodím je do moře.
Je očistné, když vidím, jak plují pryč.
Ta bouře asi některé ty láhve zase vyplavila.
To je hrůza, že jste si to četli. Je mi trapně.
Promiň. My se zaobírali našimi tajemstvími…
A tak jste si přečetli všechna moje tajemství, jo?
Nepřemýšleli jsme. Už se to nestane. Opravdu.
Slibte mi to.
Slibujeme.
To nevadí. Nevěděli jste to.
Je to pouhé nedorozumění. Hoďme to za hlavu.
Jo a Kostko, ve svém kalendáři jsem viděla, že máš dnes naplánovaný
úklidový den na pláži pořádaný jednou za dva měsíce.
Jo. Vše je na svém místě do posledního zrnka.
Tak to si můžeme udělat skvělý den na pláži.
Můžeme u toho jíst tyto lívance.
A to jsme mysleli, že nás někdo špehuje.
Jo. Ale když vím, že to udělala Kulička,
tak by mě zajímalo, co dalšího o nás do těch láhví napsala.
Ahoj, kluci!
Jo.
Dneska toho na ni bylo hodně.
Pravdu bude znát jenom oceán.
Uvidíme se zítra, ano? Vezmu si ještě jeden na cestu.
Je dost veselá.
Jo. Podle mě možná až moc.
Kostko, musíme tu láhev vzít.
Cože? Zešílel jsi?
Je tamhle! Nechceš vědět, co napsala?
Určitě si tam vylila zlost, a proto se tak rychle otřepala.
Nemyslíš?
Nevěřím, že tě to vůbec napadlo.
Je fakt, že byla naštvaná a že tu byla většinu času sama.
A viděl jsem, jak na mě civí, když jsem napouštěl kyblík.
Určitě tam o nás píše. Možná bychom mohli…
To ne, Kostko. Nedělej to.
Ale počkat. To nejde. Prostě ne.
Kostko, můžeme ho vzít, přečíst, hodit zpátky a ona se to nedozví.
Může nás tam kritizovat.
Co když to někdo vyloví někde jinde, přečte si to a pomyslí si:
„Ty jo, ten Kostka je asi fakt hrozně zlý.“
- Zlý? - Nebo hůř.
Třeba odhalí další tajnou přísadu tvých lívanců.
Čti, Kostko! Čti!
Tak jo!
Promiň, Kuličko.
„Slíbili jste mi, že už to nikdy nebudete číst.“
Co jste našli?
Jak jste to mohli udělat?
- Na mou duši, na psí uši. Už nikdy víc! - Ne!
- Věř nám! - Fakticky!
A dost!
Vám už nikdy nic věřit nebudu.
Má pravdu. Jsme neuvěřitelní. Jsme špatní kamarádi.
To jo. Příšerní.
Nemůžu… Musím jít.
Nemohl jsem najít láhev.
Kostka spěchal za Kuličkou a Jehlanem.
Jehlan totiž řekl, že potřebuje probrat něco důležitého.
Už tam budu. Nesmím přijít pozdě. Jehlan řekl, že jde o něco velkého.
Snad to nebude trvat. Musím zalít kytky, umýt nádobí…
Ale ne. Potím se. Snad si nevšimnou.
Ahoj, Kostko. Vypadáš suše.
Díky, že jste přišli na tuto mýtinu.
Sešli jsme se, abychom si zahráli novou hru.
Novou hru?
Zajímavé.
Je to zajímavé.
V této nové hře se dva schovají a jeden je bude hledat.
Říkám tomu hra na ukrývání.
Ty jo! To je originální.
Díky. Souhlasím, že ta hra i já jsme originální.
Děkuji.
Začneme tím, že zavřu oči, napočítám do 20 a vy se zatím schováte.
Šup.
Jedna. Dva. Tři. Čtyři.
Tak.
Pět.
- Šest. - Něco je tu špatně.
- Sedm. Osm. - Hledám dál.
- Promiň, já tě neviděl. - Devět.
Deset.
Jedenáct. Dvanáct.
- Kam? - Třináct.
- Čtrnáct. Patnáct. - Nepokaz to.
Ne! Dochází čas!
- Šestnáct. Sedmnáct. - Já nevypl troubu.
Osmnáct.
Devatenáct.
Dvacet!
Co to je?
Mám tě!
Tak jo, Kostko. Příště si prosím tě najdi úkryt.
A Kuličko, ty jsi akorát levitovala výš než obvykle. Na nic.
Safra. Umíš koukat fakt vysoko.
Kuličko, teď budeš hledat ty. My s Kostkou se schováme.
Tak jo.
Jedna. Dva. Tři. Čtyři.
Pět.
Musím najít to pravé místo. Asi se skrčím, aby mě neviděla.
Tady je to dobré. Ale ne moc.
Chci, aby věděli, že to umím.
Líbí se mi tu.
„Kostkovo speciální místečko.“
Mám tě!
Tak jo.
Shodneme se, že moje nová, originální hra je veliký hit
a můžeme to ukončit.
Dobře. To se povedlo, Jehlane.
Díky. Ahoj.
Všem o hře na ukrývání řekněte.
Je to nesmrtelná a nezapomenutelná hra.
Hezky.
Tak. Co teď?
Přerovnám knihovnu.
To jsem dělal ráno, ale nevadí.
A musím…
Můžu?
Kostka si asi našel něco víc než jen místo na schovávání.
Ahoj, kamarádi.
Pane jo.
Může být fajn si najít malý kousek světa, který je jenom váš.
Zdá se, že Kostka si to moc užívá.
Necháme ho být. Počkáme venku.
Ztratil pojem o čase.
To někdy nevadí.
Kostka se na tohle místo začal sem tam vracet.
Měl se tam z nějakého důvodu dobře.
Kostko, to jsi ty?
Ty se ještě schováváš? Promiň, ale to už jsme hráli dávno.
Teď máme zase něco nového.
Teď máme hru, kde běháme a plácáme se.
Říkám tomu hra na dědu.
Ty jo, další originální nápad. Nechcete jít dál?
Jasně.
Máš to tady hezké.
Jo, líbí se mi ta decentní výzdoba.
To jsi vyšíval sám?
Máš to tu moc fajn.
Ale máš tu mravence. Pomůžu ti.
Nechceš trochu víc světla?
Díky.
Chápu, proč sem chodíš.
Není to sice jako moje hry, ale může to být to další, co budeme dělat.
Vlastně ne. Tohle se děje teď.
Povrch téhle kůry má skvělou strukturu.
Díky, že jsme tu mohli být.
Tak zase někdy.
Jo! Mohli bychom sem všichni chodit častěji, ne?
Jistě. Rád jsem vás viděl.
Ahoj, Kostko. Tak zatím.
Měj se!
Teď mu to tam připadalo jiné.
Hned tak se tam nevrátil.
Ani za delší dobu se tam nevrátil.
Nepodíváme se, co místo toho dělá?
Podle abecedy je to hračka, ale lepší to bude podle velikosti nebo barvy.
Co udělám s komiksy ve velkém formátu?
Kde se ty drobky berou? Pořídím tácy. Nevím. To je nevkusné.
Nechci ho přeluhovat.
Ani zítra zaspat.
Na své místečko se můžete vrátit,
i když tam nejste.
PODLE KNIH MACA BARNETTA
Překlad titulků: Karel Himmer