Nok en fin dag på øya.
Slike morgener møtes Sirkel, Firkant og Trekant på stranden
med smultringer og kakao.
Jeg er lei av smultringer!
Hvordan kan du bli lei av smultringer?
Det er all dyppingen. Dypp, dypp.
Det er slitsomt. Kjedelig. Ingen vil bruke livet sitt på dypping.
Så ikke dypp, da.
Men da smaker smultringen godt.
Dypp, da.
Jeg vil ha dyppet smultring. Jeg vil bare ikke gjøre det selv.
Jeg har en idé. Jeg bygger noe som kan dyppe for meg.
En smultring-dyppemaskin. Genialt! Da trenger jeg aldri å dyppe mer.
Hver morgen kan jeg slappe av, takket være min lille smultring-dypper.
Må stikke.
Ja vel.
Men nå må du ikke overdrive.
Hva mener du med "overdrive"?
Sirkel ville ikke si det,
men Trekant kunne fort overdrive små ideer.
Små følelser tok helt overhånd.
Ting kunne vokse, ta av, eksplodere.
Det hendte rett og slett at Trekant kunne overdrive.
Jeg overdriver aldri.
-Trekant! -Vent, vent, vent!
Vent! Vent! Vent!
Vi kom for å se smultringdypperen.
Ja, nettopp. Den er ikke ferdig ennå.
Hva er det?
-Hva er hva? -Det.
Å, det! Ingenting.
Det er noe annet. En ting.
Det er en smart ting som ikke er noen diger smultringdypper.
-Takk for besøket. Snakkes. -Men... Ja vel.
Beklager, men jeg glemte...
Det er en... Det er en...
En diger smultringdypper.
Vi må nok fortelle Sirkel om dette.
Da sier hun bare at jeg overdriver. Jeg overdriver ikke!
Greit. Men hvis noe går galt, kan Sirkel ordne opp.
Sirkel tror hun kan alt.
Ja. Hun er fantastisk.
Den er helt trygg.
Når jeg har på hjelmen, gjør den alt jeg gjør.
Det kan ikke gå galt.
Følg med.
Lyspæren virker iallfall.
Som jeg sa, helt trygt. Må bare rette opp et par småfeil.
Jeg må nok gjøre den litt større.
Ja!
Bare følg meg.
Sånn.
Du bommet, storegutt. Sånn.
Sånn.
Sånn! Sånn! Sånn, sånn, sånn!
Det var min kopp!
Hent den.
Slutt å herme.
Det er ikke morsomt!
Den er ute av kontroll!
Å, nei.
Ikke bra.
Hva er i veien?
Ingenting.
Kan du ikke skru den av?
-Vi må si ifra til Sirkel. -Nei! Da sier hun bare at jeg overdrev.
-Men Sirkel kan ordne opp. -Nei! Vi ordner opp. Du og jeg, Firkant.
Bare vi to i samarbeid som par. En duo.
Det blir ikke lett.
Vi trenger mot og kløkt og masse samarbeid.
Et lag av to!
To hjerner, to hjerter, to venner.
Venner som alltid samarbeider om å løse problemer.
Og som aldri ville sagt at jeg overdrev.
For jeg overdriver ikke!
Ja, jeg må si ifra til Sirkel.
Trekant har overdrevet!
Jeg prøvde å advare ham.
Jeg sa: "Trekant, du får en liten idé, men så vokser den.
Og så går alt galt."
Nei. Eller ja. Trekant bygde en diger smultringdypper.
Og så ble den gal, løftet ham opp og tok ham med seg.
Hjelp!
Hva skal du gjøre?
Jeg skal skru av bryteren. Søk dekning.
Sirkel.
Hallo, Trekant.
Du hadde rett. Jeg overdrev.
Litt artig, siden du sa det kom til å skje.
-Men på en litt annen måte. -Ja da. Vent.
Elsker når hun gjør sånt.
Bryteren er bakpå.
-Kan du skru den av for meg? -Det er det jeg prøver.
Ja! Ja, ja!
Rolig. Forsiktig med Trekant.
Kom igjen, Sirkel. Du klarer det! Ja! Ja!
Ja! Ja.
Bare vær forsiktig med... Oi da.
Du dypper!
Du dypper...
Få den bryteren!
Pass opp! Jeg er rett bak deg!
Fint! Koppen min! Den ble ikke knust.
Noen som har lyst på smultringer?
Og så ble Trekants digre smultringdypper en fin, liten øy.
Et perfekt sted for tre gode venner å møtes og spise smultringer,
som alltid smaker best når de dyppes i kakao.
Dypp, dypp.
Når Firkant våkner om morgenen, vet han hva han skal.
Han rer sengen.
Han pusser tennene.
Han går hjemmefra på samme tid...
...og går alltid samme vei...
...til samme sted.
Firkant går ned, ned, helt til bunnen av en hule.
Og der nede gjør han alltid det samme.
Han velger en steinblokk fra stabelen.
Han dytter steinblokken ut av hulen.
Han flytter den til stabelen på toppen av bakken.
Det er jobben hans.
Og neste morgen gjør han det igjen.
Firkant gjør akkurat det samme dag etter dag.
Og det er sånn han vil ha det.
En morgen da Firkant var på vei opp bakken, var Sirkel på vei ned.
Firkant, du er et geni. Jeg visste ikke at du var skulptør.
Ja, ja.
-Hva er en skulptør? -En skulptør gjør stein til kunst.
Å, ja. Jeg skjønner hva du mener.
Men han skjønte det ikke.
Dette er en nydelig skulptur. Den ser helt ut som deg.
Ja. Den er vel ganske nydelig.
Nei! Den er bedre enn nydelig. Den er perfekt.
Nå må du lage en skulptur av meg.
Hva? Men jeg...
En perfekt sirkel.
Jeg kommer og ser i morgen.
Ha det, geniet.
Jeg dyttet den bare opp bakken. Sirkel, jeg må si deg noe!
Men hun var vekk.
Å, søren!
Jeg må få steinblokken til å ligne Sirkel.
Og Sirkel er perfekt. Så da må jeg gjøre denne perfekt.
Dette klarer jeg.
OK, OK.
Og hvis jeg...
Forsiktig.
Det går bra. Jeg må bare jevne den ut litt.
OK, rist det av deg.
Jeg er skulptør.
Dette klarer jeg. For Sirkel.
Å, søren!
Nei, nei, nei!
Dette er ikke perfekt.
Firkant jobbet og jobbet.
Og jobbet.
Nei!
Firkant hadde hogd vekk hele blokken. Det var ingenting igjen.
Han var omgitt av småstein.
Det motsatte av perfekt. Det er det dette er.
Jeg får være oppe i hele natt og løse dette.
Firkant sovnet.
Og da Firkant våknet, visste han ikke sin arme råd.
Hva er det jeg driver med? Jeg dytter stein, jeg hogger ikke i den.
Jeg er ikke noe geni.
Når Sirkel ser dette rotet, skjønner hun at jeg ikke er noe geni.
Hva skal jeg si til henne? Hva skal jeg gjøre?
Nå vet jeg det.
Jeg går og gjemmer meg i hulen.
Jeg blir der hele dagen! Hele uken! For alltid!
Jeg kan bo under jorden med steinene og markene!
Og alle dager blir helt like!
-Jeg rekker å rømme. -Hallo, geniet.
Er du ferdig?
Ja da, jeg er ferdig.
Oi, den er...
Det var vakkert. Det var forførende.
Det er meg.
-Den er perfekt. -Er den?
Ja.
Du er et geni.
Takk.
BASERT PÅ "TREKANT", "FIRKANT" OG "SIRKEL" AV MAC BARNETT OG JON KLASSEN
Tekst: Trine Haugen