Išaušo dar viena puiki diena saloje.
Tokiais rytais Apskritimas, Kvadratas ir Trikampis susitinka pakrantėje
suvalgyt po spurgą ir išgerti kakavos.
Man nusibodo tos spurgos!
Trikampi, kaip spurgos gali nusibosti?
Viskas per tą mirkymą į kakavą. Mirkai ir mirkai.
Pavargau. Nuobodu.
Kam patiktų visą gyvenimą mirkyti spurgas?
Tada nemirkyk.
Bet pamirkyta spurga skanesnė.
Tada mirkyk.
Ar tu negirdi, ką sakau? Noriu, kad mano spurgą mirkytų.
Kas nors, bet ne aš.
Sugalvojau.
Sukonstruosiu daiktą, kuris mirkys spurgas už mane.
Tokią spurgų mirkymo mašiną. Taip ir padarysiu! Puiki mintis.
Nebereikės mirkyti spurgų pačiam.
Galėsiu sau ilsėtis paplūdimyje atsipūtęs.
Jau bėgsiu.
Na, gerai.
Tik nepersistenk.
Ką reiškia „nepersistenk“?
Apskritimas teisingai pastebėjo,
nes taip jau nutinka, kad kartais Trikampis perlenkia lazdą.
Jį užvaldo emocijos.
Tada padėtis tampa nevaldoma, kaip sniego lavina.
Trumpai tariant, kartais Trikampis persistengia.
Aš nepersistengiu.
„Kaip Trikampis persistengė“.
Trikampi!
Tuojau!
Atėjom pažiūrėt į tavo spurgų mirkytuvą.
Taip. Aš dar jo nebaigiau.
O kas čia?
- Čia tai kur? - Čia.
Čia! Nieko.
Tai visai kas kita. Daiktas.
Įspūdingas daiktas,
bet tikrai ne milžiniškas spurgų mirkytuvas.
- Ačiū, kad užsukot. Iki. - Bet… Ką gi, gerai.
Atsiprašau, kad trukdau. Pamiršau savo mėgstamiausią…
Tai…
Tai buvo milžiniškas spurgų mirkytuvas.
Reikėtų pasakyt Apskritimui.
O kam? Jis ir vėl sakys, kad persistengiu.
O aš nepersistengiu!
Gerai, bet jei kartais jis sugestų, Apskritimas galėtų pataisyti.
Apskritimas galvoja, kad moka viską pasaulyje.
Taip. Jis - nuostabus.
Šitas daiktas yra visiškai saugus.
Kai užsidedu šalmą-valdiklį, jis pamėgdžioja visus mano judesius.
Negali nutikti nieko blogo.
Žiūrėk.
Na, bent lemputė veikia.
Nieko tokio, kaip sakiau, viskas saugu.
Tik reiks kai ką pataisyti.
Turbūt padarysiu jį kiek didesnį.
Gerai, daryk kaip aš.
Štai taip.
Nepataikei, dički. Žiūrėk, štai taip.
Štai taip.
Šitaip, šitaip, va ir va kaip!
Numetei mano puodelį!
Eik ir paimk jį.
Nemėgdžiok manęs.
Nejuokinga!
Jis manęs neklauso!
Ne.
Kažkas bus.
Kas atsitiko?
Nieko.
Gali jį išjungti?
Reikėtų pasakyt Apskritimui.
Ne! Jis pasakys, kad aš persistengiau.
Apskritimas galėtų jį sutaisyti.
Ne! Mes patys jį sutaisysim. Tu ir aš, Kvadrate.
Veikdami kartu. Poroje.
Žinoma, lengva nebus.
Prireiks drąsos, šalto proto ir komandinio darbo.
Mudu abu - komanda!
Du protai, dvi širdys, du draugai.
Tokie draugai, kurie kartu sprendžia problemas
ir niekada nepasakytų, kad aš persistengiau,
nes aš niekada nepersistengiu!
Vis dėlto pasakysiu Apskritimui.
Trikampis persistengė!
Juk įspėjau jį.
Pasakiau jam: „Trikampi, tu visada perlenki lazdą.
Ir tada viskas būna blogai.“
Ne. Tiksliau, taip, bet ne.
Trikampis sukūrė milžinišką spurgų mirkytuvą,
o tada šis išprotėjo, čiupo jį ir nusinešė.
Gelbėkit mane!
Ką ruošiesi daryti?
Išjungti tą daiktą.
Slėpkis.
Apskritime.
Sveikas, Trikampi.
Tu buvai teisus. Aš persistengiau.
Keista, kad nutiko taip, kaip tu ir sakei,
- bet truputį kitaip. - Suprantu. Pakentėk.
Man patinka žiūrėti, kai jis taip daro.
Jungiklis kitoj pusėj.
Gal malonėtum jį išjungti?
Tą ir bandau padaryti.
Atsargiai. Neužgauk Trikampio.
Nagi, Apskritime. Tau pavyks!
Tik žiūrėk… Jetau.
Tu mirkai!
Duokš tą jungiklį!
Atsargiai! Aš už tavęs!
Geras. Mano puodelis!
Jis nesudužo.
Kam spurgų?
Taip
Trikampio milžiniškas spurgų mirkytuvas tapo mažute sala.
Puikia vieta trims geriems draugams rytais susirinkti
ir pasimėgauti spurga,
kuri tampa daug skanesnė, kai pamirkai ją į kakavą.
Mirkai ir mirkai.
Kasryt, kai Kvadratas pabunda,
jis žino, ką daryti.
Pasikloja lovą.
Išsivalo dantis.
Išeina iš namų vienu ir tuo pačiu metu…
ir eina tuo pačiu keliu…
į tą pačią vietą.
Kvadratas lipa žemyn į pačią olos apačią.
Atvykęs į vietą, jis daro tą patį, kaip visada.
Išsirenka iš krūvos vieną akmens luitą.
Išstumia luitą iš olos.
Ir stumia jį į krūvą ant kalno.
Toks jo darbas.
Kitą rytą jis daro tą patį.
Kvadratas kiekvieną dieną
daro tą patį.
Ir jam tai patinka.
„Kitokia Kvadrato diena“.
Vieną rytą, kai Kvadratas lipo į kalną,
nuo jo leidosi Apskritimas.
Kvadrate, tu - genijus.
Nežinojau, kad esi skulptorius.
Taip.
Kas yra skulptorius?
Skulptorius kuria iš akmens meną.
Taip. Suprantu, ką turi galvoje.
Nors ir nelabai suprato, ką jis turėjo galvoje.
Puiki skulptūra.
Labai panaši į tave.
Taip. Gal ir puiki.
Ne! Ji ne šiaip puiki, ji - tobula.
Dabar padaryk į mane panašią skulptūrą.
Ką? Bet aš…
Tobulą apskritimą.
Ateisiu pažiūrėt rytoj po pietų.
Iki, genijau.
Aš jį tik stūmiau į kalną.
Apskritime, turiu tau kai ką pasakyti!
Bet jis jau buvo nuriedėjęs.
Jetau!
Gerai, iš šito luito turiu padaryt Apskritimą.
Apskritimas yra tobulas.
Vadinasi, turiu padaryt tobulai.
Gerai. Man pavyks.
Gerai.
O jeigu…
Atsargiai.
Nieko tokio. Reikia nudailinti kampus.
Gerai, reikia nukratyt stresą.
Juk esu skulptorius.
Man pavyks. Apskritimo labui.
Vaje!
Ne!
Taip nieko nebus.
Kvadratas dirbo,
dirbo
ir dirbo.
Ne!
Kvadratas suskaldė visą luitą.
Iš jo nieko neliko.
Tik nuolaužos.
Visiška priešingybė tobulumui.
Būsiu čia visą naktį ir ką nors tikrai sugalvosiu.
Kvadratas užmigo.
Pabudęs tą rytą Kvadratas…
nežinojo, ką daryti.
Ir ką aš noriu apgauti?
Aš stumiu akmenis. Aš jų neskaptuoju.
Joks aš ne genijus.
Ką pagalvos Apskritimas, kai ateis ir pamatys šią betvarkę?
Iškart supras, kad aš - ne genijus.
Kaip pažiūrėt jam į akis? Ką pasakyti? Ką man daryti?
Sugalvojau.
Eisiu ir pasislėpsiu savo oloje.
Ir būsiu ten visą dieną! Visą savaitę! Visą gyvenimą!
Gyvensiu po žeme su akmens luitais ir kirminais!
Ir kiekvieną dieną bus tas pats!
- Dar turėčiau suspėti. - Genijau. Atėjau anksčiau.
Baigei?
Taip. Baigiau.
Jetau. Tai…
Tai buvo gražu.
Tai buvo žavu.
Čia aš.
Tobula.
Tikrai?
Taip.
Tu - genijus.
Ačiū.
SUKURTA PAGAL
MEKO BARNETO IR DŽONO KLASENO KNYGAS
Išvertė Laima Banionienė