- אי הצורות -
עוד יום יפה באי.
בבקרים כאלה עיגול, ריבוע ומשולש נפגשים ליד החוף
כדי ליהנות מדונאטס ומשוקו חם.
נמאס לי מדונאטס!
משולש, איך ייתכן שנמאס לך מדונאטס?
כל הזמן טובלים. טובלים, טובלים, טובלים.
זה מייגע. זה משעמם.
מי רוצה לבלות את כל חייו בהטבלה?
אז אל תטבול.
אבל הטבלה עושה את הדונאט טעים יותר.
אז תטבול.
אתם מקשיבים בכלל? אני רוצה שהדונאט שלי יהיה טבול,
אני פשוט לא רוצה לעשות את זה בעצמי.
יש לי רעיון.
אצור משהו שיטבול במקומי.
מכונת הטבלת דונאט פשוטה. זהו זה. זה מבריק.
לא אצטרך להטביל עוד דונאט לעולם.
אבלה כל בוקר במנוחה עם סגנון הודות למטביל הדונאט הקטן שלי.
אני חייב ללכת.
טוב, בסדר.
אבל אל תיסחף.
מה זאת אומרת "אל תיסחף"?
לעיגול לא היה נעים להגיד,
אבל במקרה של משולש, רעיונות קטנים נטו להיעשות גדולים מדי.
רגשות קטנים צמחו עד מעבר לשליטה.
דברים התנפחו, התעצמו, הוגזמו.
במילים פשוטות, משולש נטה להיסחף לפעמים.
אני לא נסחף.
"משולש נסחף."
משולש!
רק רגע, רק רגע, רק רגע.
באנו לבדוק את מטביל הדונאט הקטן שלך.
כן. הוא… עוד לא מוכן.
מה זה?
מה מה? -זה.
זה! שום דבר.
זה… משהו אחר. דבר.
זה… דבר מדליק
שהוא בהחלט לא מטביל דונאט ענק.
תודה שבאתם. להתראות. -אבל… בסדר.
סליחה על ההפרעה. שכחתי את…
זה… זה…
זה היה מטביל דונאט ענק.
כדאי שנספר על כך לעיגול.
למה? היא רק תגיד שנסחפתי.
ואני לא נסחף!
בסדר, בסדר, אבל רק למקרה שמשהו ישתבש, עיגול תוכל לתקן אותו.
עיגול חושבת שהיא יודעת לעשות הכול.
כן, היא מדהימה.
הדבר הזה בטוח לגמרי.
כל עוד אני חובש את קסדת השליטה, הוא מחקה כל מה שאני עושה.
שום דבר לא יכול להשתבש.
תראה.
לפחות הנורה עובדת.
בכל אופן, כמו שאמרתי, בטוח לגמרי.
אני צריך רק לפתור כמה בעיות קטנות.
נראה שאצטרך להגדיל אותו קצת.
יש!
בסדר, פשוט חקה אותי.
כך.
פספסת קצת, בחור גדול. ככה.
ככה.
ככה! ככה! ככה! ככה!
היי, זה היה הספל שלי!
לך להביא אותו.
תפסיק לחקות אותי!
זה לא מצחיק!
איבדתי שליטה בו!
אוי, לא.
זה לא טוב.
מה קרה?
לא קרה שום דבר.
אתה לא יכול לכבות אותו?
כדאי שנספר על זה לעיגול.
לא! היא תגיד שנסחפתי.
אבל עיגול תוכל לתקן את זה.
לא! אנחנו יכולים לתקן את זה. אתה ואני, ריבוע.
רק שנינו בשיתוף פעולה, כצמד, כזוג.
כן, זה לא יהיה קל.
נצטרך אומץ ותבונה והמון עבודת צוות.
צוות של שניים!
שני מוחות, שני לבבות, שני חברים.
חברים שעובדים יחד תמיד כדי לפתור בעיות
ולא אומרים אף פעם שנסחפתי,
כי אני לא נסחף!
כן, בהחלט כדאי שאספר לעיגול.
משולש נסחף!
ניסיתי להזהיר אותו.
אמרתי לו, "משולש, עולה לך רעיון קטן, ואז הוא גדל,
ובמהרה, הכול משתבש."
לא, לא. כלומר, כן, אבל לא.
משולש בנה מטביל דונאט ענק,
ואז הוא התחרפן והרים אותו ולקח אותו.
עזרו לי, בבקשה!
מה תעשי?
אכבה אותו בעזרת המתג.
תמצא מקום בטוח.
עיגול.
שלום, משולש.
צדקת, נסחפתי.
זה משעשע כי זה מה שאמרת שיקרה,
אבל לא כמו שאמרת. -אני מבינה. תחזיק מעמד.
אני אוהב כשהיא עושה דברים כאלה.
עיגול, המתג מאחור.
את יכולה לכבות אותו בשבילי, בבקשה?
זה מה שאני מנסה לעשות.
כן, כן, כן!
בזהירות, תיזהרי על משולש.
קדימה, עיגול, את מסוגלת!
כן! כן!
כן! כן.
רק תיזהרו על ה… אוי, לא.
אתה מטביל!
אתה מטב…
תן לי את המתג!
תיזהר, אני מאחוריך!
נחמד, הספל שלי.
הוא לא נשבר.
אז למישהו מתחשק לאכול דונאטס?
וכך,
מטביל הדונאט הענק של משולש הפך לאי קטן ונחמד.
מקום מצוין למפגש של שלושה חברים בבקרים
כדי ליהנות מדונאט
שהוא תמיד טעים יותר כשטובלים אותו בשוקו חם.
לטבול, לטבול, לטבול.
בכל בוקר, כשריבוע מתעורר,
הוא יודע בדיוק מה לעשות.
הוא מסדר את המיטה שלו.
הוא מצחצח שיניים.
הוא יוצא מהבית בדיוק באותה השעה…
והולך בדיוק באותה הדרך…
לאותו המקום בדיוק.
ריבוע יורד עוד ועוד עד לתחתית מערה.
וכשהוא מגיע לשם, הוא עושה את אותו הדבר בדיוק.
הוא בוחר בלבנה מהערמה שעל האדמה.
הוא דוחף את הלבנה מעלה אל מחוץ למערה.
הוא מעביר את הלבנה אל הערמה שנמצאת בראש הגבעה.
זו העבודה שלו.
ובבוקר שלמחרת הוא עושה זאת שוב.
ריבוע עושה את אותו הדבר בדיוק
בכל יום.
וזה בדיוק מה שהוא אוהב.
"היום השונה של ריבוע."
בוקר אחד, כשריבוע עלה במעלה הגבעה,
עיגול הייתה בדרכה מטה.
ריבוע, אתה גאון.
לא ידעתי שאתה פסל.
כן, כן, כן.
מה זה פסל?
פסל יוצר אמנות מלבנים.
כן. אני מבין את הכוונה שלך.
אבל הוא לא באמת הבין את הכוונה שלה.
זה פסל נפלא.
הוא דומה לך מאוד.
כן. אני מניח שהוא די נפלא.
לא! הוא לא סתם נפלא, הוא מושלם.
עכשיו תכין פסל שלי.
מה? אבל אני…
עיגול מושלם.
אחזור לראות אותו מחר אחר הצהריים.
ביי, גאון.
רק דחפתי אותו במעלה הגבעה.
עיגול, אני חושב שכדאי שאגיד לך משהו!
אבל היא כבר הלכה.
אוי, לעזאזל!
בסדר, אני חייב לגרום ללבנה הזו להיראות כמו עיגול.
ועיגול מושלמת.
אז אני חייב להפוך את הלבנה הזו למושלמת.
בסדר, אני יכול לעשות את זה.
בסדר, בסדר.
ואז אם…
בזהירות.
אני יכול לתקן את זה. אני רק צריך לשייף את זה קצת.
בסדר, צא מזה.
אני פסל עכשיו.
אני יכול לעשות את זה. למען עיגול.
לכל הרוחות!
לא, לא, לא, לא, לא!
זה לא מושלם.
ריבוע עבד
ועבד
ועבד.
לא!
ריבוע גלף את כל הלבנה.
לא נותר ממנה דבר.
הוא היה מוקף בחצץ.
אני לא יודע מה ההפך מעיגול, אבל זה מה שזה.
אשאר עד כל הלילה עד שאמצא פתרון.
ריבוע נרדם.
בבוקר, כשריבוע התעורר…
הוא לא ידע מה לעשות.
אוי, על מי אני עובד?
אני דוחף לבנים, אני לא מפסל אותן.
אני לא גאון.
מה עיגול תחשוב כשתחזור ותראה את הבלגן הזה?
היא תדע שאני לא גאון.
איך אביט לה בעיניים? מה אגיד לה? מה אעשה?
אני יודע.
אלך ואתחבא במערה שלי.
אשאר שם כל היום, כל השבוע, לנצח.
אחיה מתחת לאדמה עם הלבנים, עם התולעים!
כל יום יהיה בדיוק אותו הדבר!
יש לי עוד זמן לברוח. -שלום, גאון, הקדמתי.
סיימת?
כן. סיימתי.
בחיי, זה…
זה היה יפהפה.
זה היה מתעתע.
זו אני.
זה מושלם.
באמת?
כן.
אתה גאון.
תודה.
- על פי "משולש, ריבוע ועיגול" -
- מאת מאק ברנט וג'ון קלסן -
תרגום: אסף ראביד