Поредният хубав ден на острова.
В такива утрини Сфера, Квадрат и Тригълник се срещат на плажа
на понички и горещ шоколад.
Писна ми от тези понички!
Триъгълник, как може да ти омръзнат?
Заради топенето. Топи, топи, топи!
Досадно е. Скучно е.
Кой иска цял живот да топи понички?
Тогава не ги топи.
Но така са по-вкусни.
Топи тогава.
Слушате ли ме изобщо? Искам да са потопени.
Но не искам да ги топя аз.
Хрумна ми идея.
Ще изобретя нещо, което да ги топи.
Машина за топене на понички. Гениална идея!
Никога повече няма да топя понички.
Сутрин ще си почивам, благодарение на новата ми машина.
Ще тръгвам.
Ами добре.
Но не се увличай.
Какво увличане имаш предвид?
Сфера беше тактична,
но внезапните идеи на Триъгълник се превръщаха в мания.
Поддаваше се на емоциите си.
Проблемите го налитаха един след друг.
Просто казано - понякога Триъгълник се увличаше.
Не се увличам.
"Триъгълник се увлича."
Триъгълник!
Чакайте, чакайте!
Задръжте! Чакайте! Момент!
Дойдохме да видим машинката ти.
Да. Още не е готова.
А това какво е?
Кое? - Това.
Това ли? Нищо.
Това е нещо друго. Нещо.
Страхотно е,
но не е огромна машина за топене на понички.
Благодаря, че се отбихте. Чао. - Но... Ами добре.
Извинявай, но си забравих любимата...
Това е... Това е...
Огромна машина за топене на понички.
Вероятно трябва да кажем на Сфера.
Тя ще каже, че съм се увлякъл.
А аз не се увличам!
Да, добре, но ако нещо се обърка, Сфера ще поправи машината.
Сфера си мисли, че може всичко.
Да, невероятна е.
Машината е обезопасена.
Щом сложа каската, повтаря движенията ми.
Нищо не може да се обърка.
Гледай.
Е, поне крушката светна.
Казах ти, че не е опасна. Трябва да отстраня няколко дефекта.
Може да се наложи да увелича размера.
Да!
Добре, повтаряй след мен.
Ето така.
Великане, пропусна. Ето така.
Ето така.
Ето така! Така, така, така!
Чашата ми!
Донеси я.
Не ме имитирай.
Не е смешно!
Загубих контрол!
О, не.
Лоша работа.
Какво има?
Всичко е наред.
Можеш ли да я изключиш?
Трябва да кажем на Сфера.
Не! Ще каже, че съм се увлякъл.
Но тя ще поправи машината.
Не! Ние с теб ще се справим, Квадрат.
Двамата ще работим заедно в екип. Като дует.
Няма да е лесно.
Трябва да сме смели и умни и да работим задружно.
Отбор от двама души!
Две глави, две сърца, двама приятели.
Такива приятели винаги си помагат при проблем
и никога не казват, че съм се увлякъл.
Защото аз не се увличам!
Да, трябва да кажем на Сфера.
Триъгълник се увлече!
Опитах се да го предупредя.
Казах му: "Триъгълник, идеите ти водят до големи проблеми.
Не след дълго всичко се обърква".
Не, не. Всъщност да, но не.
Триъгълник направи огромна машина.
Тя полудя. Грабна го и го отвлече.
Моля, помогнете ми!
Какво ще правиш?
Ще изключа машината.
Скрий се някъде.
Сфера.
Здравей, Триъгълник.
Беше права. Увлякох се.
Странното е, че ти го предрече.
Но по друг начин. - Разбрах. Дръж се.
Обожавам да я гледам в действие.
Ключът е отзад.
Би ли го натиснала, ако обичаш?
Това се опитвам да направя.
Да, да, да!
Внимавай. Пази Триъгълник.
Хайде, Сфера. Ще успееш!
Да!
Внимавай със... Майчице.
Топиш!
Научи се да то...
Дай ми ключа!
Внимавай! Зад теб съм!
Чудно. Чашата ми!
Не се е счупила.
Някой иска ли поничка?
И така,
огромната машина на Триъгълник се превърна в чудно островче.
Отлично място за срещи на трима добри приятели,
похапващи понички,
които винаги са по-вкусни, топнати в горещ шоколад.
Топвам.
Щом се събуди сутрин, Квадрат знае какво да прави.
Оправя си леглото.
Мие си зъбите.
Напуска дома си в точно определен час...
и тръгва по един и същ път...
към точно определено място.
Квадрат слиза все по-надолу, до дъното на пещера.
И щом стигне там, прави едно и също.
Избира скален блок от купчината под земята.
Избутва го извън пещерата.
Отнася блока при другите на хълма.
Това му е работата.
На следващата сутрин всичко се повтаря.
Ден след ден Квадрат прави едно и също.
И това му харесва.
"Различният ден на Квадрат"
Една сутрин, докато Квадрат изкачваше хълма,
Сфера слизаше от него.
Квадрат, ти си гений.
Не знаех, че си скулптор.
Да.
Какво е "скулптор"?
Той превръща каменните блокове в изкуство.
Да. Разбирам какво имаш предвид.
Истината е, че изобщо не я разбра.
Каква прекрасна скулптора.
Прилича на теб.
Да. Вероятно е прекрасна.
Не! Нещо повече е! Съвършена е.
А сега направи статуя като мен.
Какво? Но аз...
Идеална сфера.
Ще дойда да я взема утре следобед.
Чао, гений.
Просто бутах блока към върха... Сфера, трябва да ти кажа нещо!
Но тя бе заминала.
Ох, майчице!
Трябва да направя този блок като Сфера.
А Сфера е съвършена.
Значи и блокът трябва да е такъв.
Добре. Ще се справя.
Добре. Добре.
После ще…
Внимавай.
Ще го поправя. Трябва само да загладя ръба.
Добре, успокой се.
Вече съм скулптор.
Ще успея. Заради Сфера.
О, гадост!
Не, не, не!
Не е съвършено.
Квадрат работи ли, работи.
И пак работи.
Не!
Квадрат насече целия блок.
Нищо не остана.
Бе заобиколен от камъни.
Това е точно обратното на съвършенството.
Няма да мигна цяла нощ, но ще извая сфера.
Квадрат заспа.
Сутринта Квадрат се събуди
и не знаеше какво да прави.
Кого заблуждавам?
Аз бутам блокове, не ги извайвам.
Не съм гений.
Какво ще си помисли Сфера, когато види тази каша?
Ще разбере, че не съм гений.
Как ще я погледна в очите? Какво да й кажа?
Сетих се.
Ще се скрия в пещерата.
Цял ден ще остана там! Цяла седмица! Завинаги!
Ще живея под земята с камъните, с червеите!
Всеки ден ще бъде като предишния!
Има време да изчезна. - Здравей, гений. Подраних.
Приключи ли?
Да, с мен е свършено.
Божке. Това е...
Беше прекрасно.
Омайващо.
Това съм аз.
Съвършена съм.
Наистина ли?
Да.
Ти си гений.
Благодаря ти.
АВТОРИ МАК БАРНЕТ И ДЖОН КЛАСЪН
Превод на субтитрите Анна Делчева