ОСТРІВ ФІГУР
Квадрат серйозно ставиться до ранкових ритуалів.
Йому краще, коли все на своїх місцях.
Можна сказати, що Квадрат любить, щоб усе було як треба.
Попався!
Трикутник теж мав ранкові ритуали.
Кожен день він починав з розіграшу Квадрата.
Наприклад, наступного ранку…
Попався!
Ще один ранок.
Я попався. Знаю.
І ще один ра… Ну, ви зрозуміли.
Але якось уранці
Квадрат вирішив, що це вже дуже затяглося.
Квадрат захотів довести, що він теж уміє розігрувати.
Він хотів улаштувати Трикутнику такий розіграш,
якого Трикутник не уявив би ніколи в житті.
Після цього Трикутник уже й не подумає його розігрувати.
Я серйозно розіграю Трикутника!
«Квадратів серйозний розіграш».
Що ж. Зараз я серйозно розіграю Трикутника.
Квадрат почав готувати розіграш.
Я сказав: «Я трикутник, ти – жаба».
Потім навпаки.
Що це таке?
Він був трикутником. А я – жабою.
Але я погано стрибаю.
Ранкові ритуали Трикутника були не як у Квадрата.
Хто тут?
Хитрість удалася.
Це був Квадратів шанс. Начувайся, Трикутнику.
Попався!
Привіт, Квадрате.
Так-так, «привіт».
Нічого незвичного не помітив зі своїм сьогоднішнім сніданком?
Незвичного.
Дай зроблю ковток з чашки, поки думаю.
О, так! Дещо я таки помітив.
Ти стояв отам за моїм диваном.
Зазвичай, коли я снідаю, ти не стоїш за моїм диваном.
Принаймні так мені здається. Я не завжди звертаю увагу.
Так нечесно, Коло.
Я стільки часу витратив на ідеальний розіграш,
а він наче й не помітив.
Кажеш, ти пересунув його склянку?
Його чашку. Його улюблену чашку.
Якби хтось пересунув мою чашку,
не знаю, що б я зробив.
Ясно. Квадрате, я непогано знаю Трикутника,
тому якщо хочеш
так його розіграти, щоб він більше навіть не думав тебе розігрувати,
доведеться зробити трохи більше.
Більше? Ніж чашка?
Більше. Щось величезне.
Знаю ідеальний спосіб. А якщо ми…
Більше. Щось величезне. Придумав!
Цей раз я розіграю його по самі вуха.
Дякую, Коло!
Попався!
Привіт, Квадрате.
Що… Геть…
У моєму ліжку черепаха!
Попав…
Привіт, манюня.
Ховаєшся від холоду?
Не знаю, як ти сюди забралась, але можеш лишатися, скільки треба.
Здається, тобі треба трохи любові.
А в мене її дуже багато.
Черепаха.
Це безнадійно. Трикутника неможливо розіграти.
-Ти зробив щось величезне? -Авжеж.
Я перекосив його картину. Зв'язав йому шнурки.
Навіть підклав у ліжко черепаху – тепер вони найкращі друзі.
Квадрате, послухай.
Я ж сказала, що треба зробити щось величезне.
Я й зробив величезне!
Ні. Щоб серйозно розіграти Трикутника, треба зробити
щось велетенське!
Твоя правда.
Треба зробити щось велетенське!
Попався!
Стій. Квадрате, ти що, намагався мене розіграти?
Ага. Що скажеш?
Ну, непогана спроба.
Але ти для цього не створений.
Та мене й неможливо розіграти.
Та невже?
Ого! Чесно скажу, Квадрате, я не очікував такого від…
Ой, біда!
О ні.
Ні-ні-ні!
А це вже трохи занадто.
Квадрате, твій розіграш повністю зруйнував мені дім.
А ще й гору.
Попався?
Увесь цей розмах – щоб довести, що ти можеш мене розіграти?
Коло сказала, що треба зробити щось велике, величезне, велетенське.
Тому я зробив щось велетенське.
Це було не просто «щось велетенське».
Це було…
неймовірно!
Я б і не додумався влаштувати такий розіграш.
Я вже було подумав,
що ти не хочеш моїх ранкових розіграшів.
Власне, саме тому я й…
Який же я був дурний!
Тепер у мене стільки нових ідей, як тебе розіграти!
Утну щось настільки ж велике. Більше! Величезніше!
Війна розіграшів не матиме кінця. Це…
Коло пишалася своїм садком.
Дорогоцінними трояндами.
Смачними грушками.
Рожевою редисочкою.
Цим гарбузом, який… Ого, який великий гарбуз.
Та найдорожчою рослиною Кола, якою вона найбільше пишалася,
найулюбленішою в усьому садку,
була оця квітка.
Ну… У ній нічого особливого.
Поки що.
-Привіт, Коло! -Привіт, Трикутнику.
Що робиш?
Чекаю, поки розквітне ця квітка.
А я йду підступно розігрувати Квадрата. Не хочеш зі мною?
Вибач. Не можу.
Через квітку?
Так.
Але в мене буде дуже веселий розіграш.
Трикутнику, ти бачиш цю квітку?
Вона квітне лише раз на сто років.
Знаєш, як важко її виростити?
Ціле століття треба ідеально все планувати.
Я щодня співала цій квітці.
Затуляла її від пекучого сонця
і вкривала її від холоду.
Я знімала з неї жуків і виривала бур'яни.
І сьогодні вона для мене розквітне.
Буде краса.
Ясно. До зустрічі. Надіюся, з квіткою все вдасться.
Авжеж. Усе йде за моїм планом.
«Як не вдався план Кола».
Гей.
Поклади на місце.
Квітку.
Вона моя. Я хочу побачити, як вона квітне.
Це моя квітка!
Тихенько.
Зараз заберу.
Раз, два…
Віддай!
О ні, нізащо.
Ку-ку. Іди до мене.
Я тобі щось дам.
Так-так. Це тобі.
Вона твоя.
Але віддай мені моє.
Давай. Міняймося.
Давай. Тобі ж хочеться.
Це моя квітка!
Давай. Давай.
Гей, Коло. Як там твоя квітка?
Погано.
А як твій розіграш?
Прекрасно.
Бувай!
Ану вернися, Трикутнику!
Привіт, Коло.
Трикутнику, ану вернися!
Стій.
Прошу. Моя квітка.
Я ростила цю квітку сто років.
Хотіла побачити, як вона квітне.
Я все зробила правильно. У мене був план.
Чому ти втік?
Нащо ти привів мене аж сюди?
Щоб зіпсувати мені день?
Навіщо?
Відповідай!
Цього не було в моєму плані.
Коло опинилася там, де ще ніколи не була.
Вона заблукала.
Хочу назад у свій садок.
А це що?
Нічого собі.
Дикі квіти.
Що…
Ого!
Дякую.
АВТОРИ: МАК БАРНЕТТ І ДЖОН КЛАССЕН
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька