OSTROV TVAROV
Štvorec si dáva na ranných rituáloch záležať.
Má rád, keď sú veci na svojom mieste.
Viete, má rád, keď sú veci správne.
Mám ťa!
Aj Trojuholník mal rituál.
Každý deň začal tým, že si vystrelil zo Štvorca.
Tak napríklad, ďalšie ráno…
Mám ťa!
A ďalšie.
Máš ma. Viem.
A ďalšie… Veď chápete.
Ale v jedno ráno
sa Štvorec rozhodol, že už to znášal pridlho.
Musel dokázať, že aj on si dokáže z iných vystreliť.
Vystrelí si z Trojuholníka tak veľmi,
že to prekoná každý žartík, ktorý by si Trojuholník mohol predstaviť.
Po tomto si Trojuholník z neho už nikdy nevystrelí.
Poriadne si z Trojuholníka vystrelím!
„Štvorcov veľký žartík.“
Dobre. T… Teraz si z neho vystrelím.
Pustil do práce.
Ja že: „Ja trojuholník, ty žaba.“
A výmena.
Čo je to?
Chcel byť trojuholník, a ja žaba.
Nie som dobrý skokan.
Trojuholníkovo ráno nebolo ako Štvorcovo.
Haló?
Rozptýlenie fungovalo.
Teraz mal šancu. Trojuholník ani nezistí, čo sa stalo.
Mám ťa!
Ahoj, Štvorec.
Presne tak.
Všimol si si na svojich raňajkách niečo nezvyčajné?
Nezvyčajné.
Napijem sa zo svojho hrnčeka, kým rozmýšľam.
Ach, áno! Niečo som si všimol.
Stál si tam, za gaučom.
Zvyčajne tam nie si, keď raňajkujem.
Teda, aspoň si nemyslím. Väčšinou to nekontrolujem.
Nie je to fér.
Všetok ten čas na prípravu dokonalého žartíku,
a zdá sa, že si ho ani nevšimol.
Povedal si, že si mu posunul pohár?
Hrnček. Jeho obľúbený hrnček.
Keby to niekto urobil mne,
neviem, čo by som robil.
Dobre. Nuž, Štvorec, Trojuholníka poznám dobre.
Ak ho naozaj chceš napáliť,
ak si z neho chceš vystreliť tak, že na žartíky pre teba už ani nepomyslí,
musíš urobiť niečo trošku väčšie.
Väčšie? Väčšie ako ten hrnček?
Väčšie. Možno až obrovské.
Presne viem, čo. Čo keby…
Väčšie. Obrovské. Mám to!
Tentokrát ho poriadne dostanem.
Vďaka, Krúžka!
Mám ťa!
Ahoj, Štvorec.
Čo…
V posteli mám korytnačku!
Mám…
Ach, ahoj, kamarát.
Prišiel si sa skryť pred chladom?
Neviem, ako si sa sem dostal, ale ostaň, koľko bude treba.
Vyzeráš, že potrebuješ lásku.
A ja jej mám na rozdávanie.
Korytnačka.
Nemá to význam. Trojuholníka nenapálim.
- Bolo to veľké? - Jasné, že áno.
Posunul som mu obrazy. Zošnuroval som mu topánky.
Dokonca som mu do postele dal korytnačku, a teraz sú z nich kamoši.
Štvorec, počúvaj.
Ako som povedala, musí to byť naozaj obrovské.
Bolo to obrovské!
Nie. Aby si napálil Trojuholníka, musí to byť
gigantické!
Máš pravdu.
Musí to byť gigantické!
Mám ťa!
Počkať. Štvorec, chcel si si zo mňa vystreliť?
Uhm. Čo myslíš?
Teda, dobrý pokus. Asi.
Ale naozaj na to nemáš.
A vôbec, ja som nenapáliteľný.
Naozaj?
Páni! Úprimne, Štvorec, to som od teba…
No teda!
Ach, nie.
Nie, nie, nie!
Nuž, to bolo trochu priveľké.
Štvorec, zo žartu si mi zbúral celý dom.
Aj horu.
Mám ťa?
To len preto, aby si dokázal, že ma dokážeš napáliť?
Krúžka povedala, že to má byť veľké, obrovské a gigantické.
Tak to bolo gigantické.
Nebolo to len gigantické.
Bolo to…
úžasné!
Ja by som ani nepomyslel na taký obrovský žart.
A to som začínal mať pocit, že chceš, aby som so žartami prestal.
Vlastne, presne to…
Som ja ale blázon!
Teraz mám toľko nových nápadov na žarty!
Také veľké, ako tento. Väčšie! Obrovskejšie! Gigantickejšie!
Naša vojna sa nikdy neskončí.
Krúžka sa záhradou pýšila.
Svojimi cennými ružami.
Lahodnými hruškami.
Ružovučkými reďkovkami.
Tekvicou, ktorá… Páni, to je fakt veľká tekvica.
Ale najviac zbožňovala, najviac bola hrdá,
najviac z celej záhrady sa jej páčil
ten kvet priamo tam.
No… Nie je moc na čo pozerať.
Zatiaľ.
- Ahojky! - Ahoj, Trojuholník.
Čo robíš?
Čakám, kým rozkvitne tento kvet.
No, idem si prefíkane vystreliť zo Štvorca. Pridáš sa?
Prepáč. Nemôžem.
Kvôli tomu kvetu?
Áno.
Ale ten žartík bude fakt zábavný.
Trojuholník, vidíš ten kvet?
Rozkvitne iba raz za sto rokov.
Vieš, aké je ťažké ho vypestovať?
Po celé storočie musí byť všetko dokonale naplánované.
Každý deň som mu spievala.
Keď bolo prislnečno, tienila som mu,
a keď prichladno, chránila som ho.
Odoberala som z neho chrobáky a vyťahovala burinu.
A dnes mi vykvitne.
A bude nádherný.
Fajn. Tak neskôr. Dúfam, že to s tým kvetom vyjde.
To áno. Všetko ide podľa môjho plánu.
„Krúžkin plán sa rozpadá.“
Ahoj.
Polož to.
Ten kvet.
Je môj. Chcem vidieť, ako rozkvitne.
Je to môj kvet!
Pokoj.
Mám ťa.
Raz, dva...
Vráť ho!
Tak to teda nie.
Ahoj. Poď von.
Niečo pre teba mám.
Presne tak. To je pre teba.
Celá tvoja.
Ale musíš mi vrátiť môj kvet.
No tak. Výmena.
No tak. Vieš, že ju chceš.
Hej!
Je to môj kvet!
No tak. No tak.
Ahoj, Krúžka. Ako to ide s kvetom?
Nič moc.
A čo tvoj prefíkaný žartík?
Úžasne.
Ahoj!
Vráť sa, Trojuholník!
Ahoj, Krúžka.
Trojuholník, vráť sa!
Počkaj.
Prosím. Môj kvet.
Pestovala som ho sto rokov.
Len som ho chcela vidieť rozkvitnúť.
Všetko som urobila správne. Mala som plán.
Prečo si ušiel?
Prečo si ma doviedol až sem?
Aby si mi pokazil deň?
Prečo?
Odpovedz!
Toto nebolo v pláne.
Krúžka sa našla na mieste, ktoré nepoznala.
Bola stratená.
Len chcem byť späť vo svojej záhrade.
Čo to?
No teda.
Rastú nadivoko.
Čo…
Fíha!
Ďakujem.
PODĽA KNÍH MACA BARNETTA A JONA KLASSENA
Preklad titulkov: Martina Mydliar