Kvadrāts pret rīta darbiņiem attiecas ļoti nopietni.
Viņš jūtas labāk, ja katra lieta ir savā vietā.
Varētu teikt, ka Kvadrātam patīk noteikta kārtība.
Izjokoju!
Arī Trijstūrim bija rīta darbiņi.
Viņš katru dienu sāka ar Kvadrāta izjokošanu.
Piemēram, nākamajā rītā…
Izjokoju!
Un aiznākamajā rītā.
Izjokoji mani. Es zinu.
Un aizaiznāk… Jūs jau sapratāt.
Taču kādu rītu
Kvadrāts nolēma, ka tas ir atkārtojies pārāk ilgi.
Kvadrāts grasījās pierādīt, ka arī viņš spēj izjokot.
Viņš gribēja izspēlēt ar Trijstūri tik varenu joku,
ka tas pārspētu jebkādu izjokošanu, ko Trijstūris varētu izdomāt.
Pēc tam Trijstūrim vairs prātā nenāktu viņu atkal izjokot.
Es Trijstūri pamatīgi izjokošu.
"Kvadrāta lielais joks".
Labi. Tagad es Trijstūri pamatīgi izjokošu.
Kvadrātam joks bija jāsagatavo.
Teicu: "Būšu trijstūris, tu - varde." Tad nolēmām mainīties.
Kas tas bija?
Viņš gribēja būt trijstūris. Es - varde.
Bet es nemāku lēkt.
Trijstūra rīta darbiņi bija citādi nekā Kvadrātam.
Te kāds ir?
Kvadrāts bija sajaucis pēdas.
Nu bija izdevība. Trijstūris nesaprastu, kas notiek.
Izjokoju!
Čau, Kvadrāt!
Tieši tā - "čau".
Vai šorīt brokastīs nemanīji ko neparastu?
Neparastu.
Iemalkošu no savas krūzes, kamēr domāju.
Ā, jā! Es kaut ko ievēroju.
Tu stāvēji aiz mana dīvāna.
Parasti tu neesi aiz mana dīvāna, kad es brokastoju.
Vismaz, cik man zināms. Es nemēdzu pārbaudīt.
Nav godīgi, Lode.
Es tik ilgi gatavoju to ideālo joku,
bet viņš to pat nepamanīja.
Un tu teici - tu pārvietoji viņa tasīti?
Viņa krūzi. Viņa mīļāko krūzi.
Ja kāds pārvietotu manu mīļāko krūzi, nezinu, ko es darītu.
Nuja. Klau, Kvadrāt, es pazīstu Trijstūri diezgan labi,
un, ja gribi iznest viņu cauri,
ja gribi izjokot viņu tik pamatīgi, lai viņam prātā nenāktu atkal izjokot tevi,
tev ir jāizdomā kaut kas mazliet lielāks.
Lielāks… nekā krūzes pabīdīšana?
Lielāks. Pat milzīgs.
Es zinu ideālu joku. Ja nu mēs…
Lielāks. Milzīgs. Es sapratu!
Šoreiz es viņu kārtīgi iznesīšu cauri.
Paldies, Lode!
Izjokoju!
Čau, Kvadrāt!
Kas… Prom…
Manā gultā ir bruņurupucis!
Izjokoju…
Sveiks, draudziņ!
Nebija, kas tevi sasilda?
Nezinu, kā te nokļuvi, bet vari palikt tik ilgi, cik vēlies.
Šķiet, ka tevi vajag samīļot.
Un man ir tik daudz, ko dot.
Bruņurupucis.
Tas ir bezcerīgi. Trijstūris ir neizjokojams.
-Vai tu izdomāji ko lielu? -Protams.
Es sašķiebu gleznu. Sasēju kopā apavus.
Pat ieliku viņam gultā bruņurupuci, un nu viņi ir labākie draugi.
Kvadrāt, paklausies!
Kā jau teicu, tev tiešām jāizdomā kaut kas milzīgs.
Es izdomāju kaut ko milzīgu!
Nē. Lai tiešām izjokotu Trijstūri, tev ir jāizdomā kaut kas…
gigantisks!
Tev taisnība.
Man ir jāizdomā kaut kas gigantisks!
Izjokoju!
Pag! Kvadrāt, vai tu nupat mēģināji mani izjokot?
Nuja. Ko teiksi?
Tu laikam ļoti centies.
Bet tev tas tiešām nepadodas.
Turklāt es esmu neizjokojams.
Vai tiešām?
O! Godīgi sakot, Kvadrāt, es negaidīju no…
Ai, bāc!
Ak nē!
Nē, nē!
Nu, tas bija mazliet par traku.
Kvadrāt, tava izjokošana sagrāva manu māju.
Un arī kalnu.
Izjokoju?
Tu izdarīji ko tik traku, tikai lai pierādītu, ka vari mani izjokot?
Lode teica, ka man jāizdomā kaut kas liels, milzīgs, gigantisks.
Tāpēc es izdomāju kaut ko gigantisku.
Tas nebija tikai kaut kas gigantisks.
Tas bija…
vienreizīgi!
Es pat neiedomātos izspēlēt tik lielu joku.
Un es jau sāku domāt, ka gribi, lai pārstāju tevi rītos izjokot.
Patiesībā tieši to es…
Kāds es biju muļķis!
Esmu sasmēlies tik daudz ideju jauniem jokiem, ko ar tevi izspēlēt.
Tikpat lieliem kā šis. Lielākiem! Milzīgākiem! Gigantiskākiem!
Mūsu izjokošanas karš nebeigsies…
Lode lepojās ar savu dārzu.
Ar savām dārgajām rozēm.
Gardajiem bumbieriem.
Sārtajiem redīsiem.
Ķirbi, kas… O, tas ir tiešām liels ķirbis.
Bet Lodes vislolotākais augs, ar kuru viņa lepojās visvairāk,
viņas mīļākā lieta visā dārzā
bija, lūk, šis augs.
Nu… Tas nav īpaši krāšņs.
Pagaidām.
-Sveika, Lode! -Sveiks, Trijstūri!
Ko tu dari?
Gaidu, kad šis augs uzziedēs.
Es došos kārtīgi izjokot Kvadrātu. Nāksi līdzi?
Piedod! Nevaru.
Tā auga dēļ?
Jā.
Bet mans joks būs tik smieklīgs.
Trijstūri, vai tu redzi šo augu?
Tas zied tikai reizi simts gados.
Vai zini, cik grūti ir to izaudzēt?
Viss ir rūpīgi jāplāno gadsimta garumā.
Es šim augam katru dienu dziedāju.
Noēnoju, kad bija pārāk saulains,
un piesedzu, kad kļuva pārāk auksts.
Es nolasīju kukaiņus un izravēju nezāles.
Un šodien tas man uzziedēs.
Un tas būs skaisti.
Labi. Uz redzīti! Ceru, ka ar augu viss izdosies.
Izdosies. Viss notiek pēc mana plāna.
"Lodes plāns izjūk".
Ei!
Liec to nost!
To augu.
Tas ir mans. Gribu redzēt, kā tas uzzied.
Tas ir mans augs!
Mieru!
Es tevi izglābšu.
Viens, divi…
Atdod!
Neuzdrošinies!
Sveiks! Nāc laukā!
Man tev kaut kas ir.
Tieši tā. Tas ir tev.
Tikai tev.
Bet tev jāatdod man tas, kas ir mans.
Nu taču! Maināmies!
Aiziet! Tu zini, ka to gribi.
Ei!
Tas ir mans augs!
Nu taču, nu taču!
Sveika, Lode! Kā klājas tavam augam?
Ne pārāk labi.
Kā tev sokas ar izjokošanu?
Tik lieliski!
Atā!
Atgriezies, Trijstūri!
Sveika, Lode!
Trijstūri, atgriezies!
Pagaidi!
Lūdzu. Manu augu.
Es to augu audzēju simts gadus.
Es tikai gribēju redzēt, kā tas zied.
Es visu izdarīju pareizi. Man bija plāns.
Kāpēc tu aizbēgi?
Kāpēc tu mani atvedi šurp?
Lai sabojātu man dienu?
Kāpēc?
Atbildi man!
Tāds nebija mans plāns.
Lode bija nonākusi vietā, kur nekad nebija bijusi.
Viņa bija apmaldījusies.
Es tikai gribu atgriezties savā dārzā.
Kas tas?
Vai dieniņ!
Savvaļas.
Ko…
Paldies.
PAMATĀ - MAKA BĀRNETA UN DŽONA KLASENA GRĀMATAS TRIJSTŪRIS, KVADRĀTS UN LODE
Tulkojusi Aija Apse