OSTROV TVARŮ
Kostka bere své ranní rituály velice vážně.
Chce, aby vše bylo na svém místě.
Dalo by se říct, že Kostka má rád pořádek.
Dostal jsem tě!
I Jehlan má ranní rituály.
Každý den Kostkovi provede nějaký žertík.
Třeba následující ráno.
Dostal jsem tě!
I to další ráno.
Dostal jsi mě. Já vím.
I to další… Však chápete.
Ale jednoho rána se Kostka rozhodl, že už by to stačilo.
Chtěl Jehlanovi taky provést nějaký žertík.
Chtěl mu provést tak velký žertík,
že by zastínil ty, o kterých se Jehlanovi ani nesnilo.
Po něčem takovém už by si ho Jehlan znovu napálit netroufl.
Nachystám na Jehlana veliký žertík!
„Kostkův veliký žertík.“
Tak. Teď jdu nachystat ten žertík.
Kostka se dal do práce.
Já byl jehlan a on žába.
Pak jsme se vyměnili.
Co to?
Chtěl být jehlan a já žába. Ale neumím skákat.
Ranní rituál Jehlana byl jiný než Kostkův.
Haló?
Kostka odvedl pozornost.
Mohl jít do akce. Jehlan nic netušil.
Dostal jsem tě!
Ahoj, Kostko.
No to bych prosil.
Nevšiml sis při snídani něčeho neobvyklého?
Neobvyklého? Napiju se a popřemýšlím o tom.
No jo! Něčeho jsem si všiml.
Stál jsi za gaučem.
Většinou tam při snídani nestojíš.
Tedy pokud vím. Já se tam vlastně nedívám.
Není to fér.
Ten žertík jsem plánoval dlouho, a on si ani ničeho nevšiml.
Říkal jsi, že jsi mu posunul pohárek?
Hrnek. Jeho oblíbený hrnek.
Kdyby to někdo udělal mně, nevím, co bych dělal.
No, Kostko, já Jehlana dost dobře znám.
Jestli ho chceš napálit
tak moc, aby si tě už znovu napálit netroufl,
budeš muset přitvrdit.
Jako víc než to s tím hrnkem?
Mnohem víc. Obrovsky.
A vím, jak to udělat. Co takhle…
Víc. Obrovsky. Chápu!
Udělám žertík, že bude koukat.
Díky, Kuličko!
Dostal jsem tě!
Ahoj, Kostko.
Co to…
Mám v posteli želvu!
Dostal jsem tě!
Ahoj, kamaráde.
Byla ti venku zima?
Nevím, jak ses sem dostal, ale zůstaň, jak dlouho budeš chtít.
Zdá se, že potřebuješ něhu.
A já jí mám na rozdávání.
Želva.
Je to beznadějné. Jehlana nejde napálit.
- A přitvrdil jsi? - Jistě.
Pootočil jsem mu obrázek a svázal boty.
Dal jsem mu i želvu do postele, a teď jsou nejlepší kámoši.
Kostko, poslouchej.
Jak jsem říkala, musí to být obří.
Ale ono to obří bylo!
Ne, abys Jehlana napálil, musí to být něco
gigantického!
Máš pravdu.
Musí to být něco gigantického!
Dostal jsem tě!
Počkat, Kostko, ty jsi mě zkusil napálit?
Co ty na to?
Dobrý pokus.
Ale nemáš na to talent.
A mě napálit nejde.
Opravdu?
Ty jo! Kostko, to jsem opravdu nečekal, že…
Jémine!
Ale ne.
Ne!
No, to bylo až moc velké.
Kostko, ten tvůj žertík mi zbořil dům.
Zbořil i tu horu.
Dostal jsem tě?
Ty jsi to tak přeháněl, abys dokázal, že mě napálíš?
Kulička říkala, ať to je velké, obří a gigantické.
Tak jsem si vybral to gigantické.
To bylo nejen gigantické.
Bylo to…
Úžasné!
Tak veliký žertík bych nezvládl.
Už jsem myslel, že chceš, abych s těmi žertíky přestal.
No, to jsem přesně…
Jsem to ale trouba!
Mám spoustu nových nápadů, jak tě zase napálit.
Bude to větší. Obřejší. Gigantičtější!
Naše válka žertíků neskončí. Bude…
Kulička se pyšnila svou zahradou.
Vzácnými růžemi.
Vynikajícími hruškami.
Růžovými ředkvičkami.
Touhle dýní, která… Páni, ta je ale veliká.
Ale rostlina, na kterou byla nejpyšnější a která byla její nejoblíbenější,
byla tahle.
No… Není zrovna krásná.
Aspoň zatím.
- Ahoj, Kuličko! - Ahoj, Jehlane.
Co děláš?
Čekám, až ta květina rozkvete.
Jdu Kostkovi provést vykutálený žertík. Jdeš taky?
Promiň. Nemůžu.
Kvůli té květině?
Ano.
Ale můj žertík bude hrozně vtipný.
Jehlane, vidíš tu rostlinu?
Rozkvétá jenom jednou za sto let.
Víš, jak je těžké ji vypěstovat? Všechno se musí sto let dokonale plánovat.
Každý den jsem jí zpívala.
Stínila jí, když moc svítilo.
A přikryla ji, když byla zima.
Sundávala jsem z ní brouky a trhala plevel.
A dnes mi rozkvete.
A bude to krása.
Dobře, tak zatím. Snad ti to vyjde.
Vyjde. Všechno mi jde podle plánu.
„Kuliččin plán jde do kytek.“
Hej.
Polož ji.
Tu rostlinu.
Je moje. Chci vidět, jak rozkvete.
Ta rostlina je moje!
Pomalu.
Mám tě.
Raz, dva…
Vrať mi ji!
Tak to teda ne.
Ahoj. Vylez ven.
Něco pro tebe mám.
Správně. To je pro tebe.
Je celá tvoje.
Ale vrať mi to, co je moje.
No tak. Vyměníme si to.
No tak. Vždyť to sám chceš.
Hej!
Ta rostlina je moje!
Tak šup.
Ahoj. Jak to jde s tou rostlinou?
Nic moc.
Co ten tvůj žertík?
Jde skvěle.
Čau!
Vrať se, Jehlane!
Ahoj, Kuličko.
Jehlane, vrať se!
Počkej.
Prosím. Moje rostlina.
Tu rostlinu jsem pěstovala sto let.
Chtěla jsem ji vidět rozkvést.
Vše jsem udělala správně. Měla jsem plán.
Proč jsi mi utekla?
Proč jsi mě zavedla až sem?
Chtěla jsi mi zkazit den?
Proč?
Odpověz!
Tohle v plánu nebylo.
Kulička se dostala někam, kde ještě nikdy nebyla.
Zabloudila.
Chci se vrátit do zahrady.
Copak to je?
Ty jo.
Rostou tu divoce.
Co…
Ty jo!
Děkuju ti.
PODLE KNIH MACA BARNETTA
Překlad titulků: Karel Himmer