ОСТРІВ ФІГУР
Квадрат любить щодня трохи відпочити
й прочитати кілька сторінок цікавої книжки.
Тут він любив сидіти.
При світлі з вікна завжди було добре читати.
«Якось рано-вранці миша зустріла вовка…»
А ти хто?
Яке ж ти прекрасне, загадкове дерево.
Хоча жаль, що ти не виросло на кілька метрів правіше
й затуляєш мені світло.
Ти – бананова пальма. Аж не віриться, що мені так пощастило.
Якраз пора перекусити, а я люблю банани.
Квадрат знав, що ця пальма дуже-дуже особлива.
Банани рідко росли на острові.
Їх вважають найдорожчими фруктами.
Оце так! Цілих два банани мені одному.
Квадрат уже було зібрався поласувати улюбленими фруктами,
але дещо згадав.
Він знав, хто любить банани не менше за нього.
Коло.
А що як він поділиться одним бананом з Колом?
Це був би добрий вчинок. Дуже добрий вчинок.
«Квадратів дуже добрий вчинок».
Ого, це було б дуже щедро.
Дякую, Квадрате.
Це добрий вчинок. Дуже добрий вчинок.
Ти такий щедрий.
Ти мій добрий, дорогий друг.
Гіп-гіп, Квадрат!
Отака легенда про Квадрата Щедрого
і його дуже добрий вчинок.
Це мало бути чудово.
Квадратів дуже добрий вчинок не міг чекати ані миті.
Чудове питання.
Хоч ми й так були близькі,
саме банан зробив нас із Колом найкращими друзями.
Трикутник? О так, авжеж.
Вони знали одне одного, але хіба що приятелювали.
Що ж, я зможу. Я зможу. Усе чудово.
Коло, ти нізащо не повіриш.
Сьогодні в моєму дворі виросли банани.
Я люблю банани. Дуже тобі дякую.
Ох, які ж вони гарні. Дякую.
Вітаннячко.
Добрий день.
Добрий.
Як ви дивитеся на те, щоб піти пройтися?
Це так цікаво ти кажеш «піти прогулятися»?
Так, тільки це розмовний варіант.
Ну, як банан?
Дуже-дуже смачний.
Це як моя улюблена їжа, тільки набагато смачніше.
Квадрате, ти такий добрий, що дав їх мені.
Ну, знаєш, пусте.
Ні-ні-ні.
Вони рідкісні й прекрасні.
І ти обидва віддав мені. Це не пусте. Це багато.
Я вже наїлася.
Знаєш що, Квадрате? Твоя щедрість мене надихнула.
Трикутнику, хочеш другий банан?
Серйозно?
Авжеж, чом би й ні? Життя всього одне, наскільки я знаю.
Ох, точно.
Я забув, що вже колись їв банани й ненавиджу їх.
Дуже солодко.
Ну, що ж.
Мабуть, з увічливості треба доїсти,
хоч мені й огидно.
Більше я такого не робитиму.
Було дуже… цікаво,
але мені треба йти.
Упевнений?
Ми тільки дійшли до гарного пагорба.
І сьогодні дуже добра погода.
Ага, ми на ньому навіть ще не постояли. А він уже поруч.
Ні. Вибачте. Дякую. Ні, дякую. Мені жаль. Ні, знаєте…
Нема за що. Але бувайте. Мушу йти.
Квадрат розлютився, що все пішло не за планом.
Потім переживав, що розлютився.
А потім він засумував, що переживав, бо розлютився.
Він лише хотів визнання свого доброго вчинку.
Але також хотів хоча б один банан.
Квадрат повинен був це виправити.
Якщо пальма знов дасть плоди, я все зроблю як треба.
Один банан Колу. Другий – мені. Просто треба зачекати.
Минуло багато часу.
Дні, тижні, місяці.
Та одного дня у Квадрата з'явився ще один шанс.
Добрий день, Коло.
На моїй пальмі знов виросло два банани, і я подумав:
«Квадрате, чому б не поділитись одним з близькою подругою – з Колом?».
«Квадрате, я знала, що ти щедрий, але це вже занадто.
Я тобі неймовірно вдячна».
Пусте. Тобто не пусте.
Очевидно ж, що ці банани дуже рідкісні й особливі.
Але я вважаю, що ти їх варта.
«Ти мій добрий, дорогий друг».
«Добрий день, Квадрате». Добрий день, Коло.
Квадрат повторив цю розмову
тисячу разів, і його дуже добрий вчинок мав пройти як по маслу.
…подруга, Коло.
Що ж, один тобі.
Чому б не поділитися з Колом?
Один тобі, другий – мені.
З подругою… Добрий день!
Привіт, Квадрате. Правда ж, чудовий день?
Ти мала відповісти: «Добрий день».
Моє близьке Коло.
На бананах виросло дві пальми… Тобто…
Що-що?
Авжеж. Я хочу ще бананів.
Але…
Гей, Трикутник прийшов! Може, підемо пройдемось?
Але ж один тобі, а другий – мені.
Ого! Було дуже смачно, але щось я вже наїлася.
Трикутнику, будеш другий?
Чом би й ні?
Чекай. Я їх не люблю, пам'ятаєш?
Але я знаю того, хто їх любить.
Того, хто їх дуже любить.
Коло! Це ж твій улюблений фрукт?
Тому Квадрат і дає тобі свій.
І тепер я віддаю тобі свій.
Але ж, Трикутнику, вона щойно сказала, що наїлася.
Так, але вона зможе з'їсти його завтра. Це чудове рішення.
Ого, твоя правда. Я зможу з'їсти його завтра.
Який добрий вчинок.
Мушу сказати, Трикутнику,
ти мій близький і дорогий друг.
Типовий Квадрат.
Бідолашний Квадрат.
Я зроблю все як треба, хоч би яка була ціна!
Квадрат утратив чотири банани.
Але наступного разу він точно зробить усе як треба.
От тільки дочекається, щоб виросли нові банани.
Добрий день. На моїй пальмі знов виросло два банани,
і я подумав: «Чому не поділитись одним з близькою подругою?».
Один тобі, другий – мені.
Дякую, Квадрате. Ти мій добрий і дорогий друг.
Неперевершено.
Гей, Квадрате!
Ми йдемо на пікнік. Ходімо з нами.
Зараз.
Свій банан він уже з'їв,
тому Квадрат Щедрий міг поділитися зі своєю подругою – з Колом.
Правда ж?
На острові – кінець тижня.
А значить, сьогодні Весела п'ятниця: вечір, коли можна наїстись і награтися.
Разом збираються Квадрат, Трикутник…
і Коло.
І Коло! Де Коло?
Ось вона.
Схоже, сьогодні в Кола інші плани.
Я така схвильована.
Нарешті настав час…
«Затемнення».
Коло запізнюється. Може, сходимо до неї?
Давай. Веселу п'ятницю вона ніколи не пропускає.
Ох, нічого собі! Що сталося з Місяцем?
Ой-ой. Що коїться?
Що коїться?
Я з'їв забагато моркви?
Від моркви зір гострішає.
Це кінець світу, так? Обійми мене. Обійми!
Повне місячне затемнення.
Якби ж Квадрат і Трикутник були тут і дивилися зі мною.
Коло, ти нічого не забула?
Ох, я… Я забула про Веселу п'ятницю!
У мене болять очі.
Не смій кліпати. Не смій.
Важливе завжди стається, коли кліпаєш.
Схоже, скінчилося.
-Скінчилося! Ми живі! -Ми живі!
Що це було?
Гадки не маю. А знаєш, хто може мати? Коло! Ходімо спитаємо.
Квадрате, зажди. Подумай.
Червоний Місяць явився лише нам з тобою. Він нас обрав.
Мене ніколи в житті ні для чого не обирали.
Сьогодні ми побачили щось дуже особливе.
Таке навіть уявити важко. І Кола з нами не було.
Вона не зрозуміє. Червоний Місяць буде нашим секретом.
-Нашим секретом. -Домовилися?
Я не зрозумію? То було місячне затемнення.
Я його бачила 178 разів. Треба їм сказати.
Але ж їм так весело мати цей секрет.
Хіба я хочу це зіпсувати?
Так.
Ні! Хоч мої знання про затемнення вражають,
я поважатиму їхній секрет.
Тепер у Кола теж є секрет.
-Вибачте за вчорашній вечір. Я… -Учора був неймовірний вечір.
Ми бачили… Ну, ми бачили…
Ми бачили жука-гнойовика.
О, невже? Клас.
У нього було… кльове тільце.
Від розмов про жуків я зголоднів.
Що ти робиш?
Намагаюся змінити тему.
Ого! Ці круглі пундики – точнісінько, як…
Скажи? Я спеціально їх зробила, бо вони схожі на…
Гній, який котять жуки-гнойовики. Так.
Геть не вміють зберігати секрети.
Дякую за круглі пундики.
Нам треба йти, займатися справами.
Так?
Звичайними, буденними, не секретними справами.
Може, Місяць дуже наблизився до Сонця й загорівся.
Так. Так-так. Здається, я бачив полум'я.
Чи, може, там виріс достобісальйон червоних квітів,
але було дуже холодно, і вони зав'яли.
А, може, Місяць розсердився і почервонів від злості?
Можливо. Хоча мені здалося, що він скоріше зашарівся.
Бачив, як шаріється Коло? Було дуже схоже.
О, так, Коло. Щось мені недобре, що Коло цього не побачила.
Зранку вона здалася дуже сумною. Може, вона знає, що в нас є секрет?
Та ні. До того ж вона завжди все знає.
Я вперше почуваюся трохи розумнішим за неї.
Я почуваюся сильним.
Мабуть, у них там
якийсь особливий секретний Місячний клуб – без мене.
Та якби ж вони лише попросили, я б усе розповіла їм про затемнення.
У мене є книжки. Є графіки. У мене є телескоп.
Навіть цей пазл є.
Коло не могла змиритися,
що друзі думали, ніби знають таке, чого не знає вона.
Квадрат? Чому ти в коробці?
Не хотів, щоб хтось здогадався, що це я.
Ох. Я не повинен тут бути.
Та я більше не можу нести тягар цього секрету.
Я прийшов зізнатися.
У цьому нема потреби.
Я знаю, що не треба отак лягати,
та мені так легше, коли я переживаю.
Що ж. У нас із Трикутником є секрет.
Я не повинен казати, та в п'ятницю ввечері,
коли ми були на галяві,
ми з Трикутником побачили, як зійшов червоний Місяць і з'їв наш Місяць!
Він його трохи пожував.
А коли наївся, то виплюнув!
Принаймні так мені здалося. Може, в Місяця є злий близнюк?
Може таке бути? Що ж то було?
Квадрате, любий, як добре, що ти спитав.
Те, що ти бачив, то було…
Неймовірно! Знаю!
Ми з Трикутником єдині в усьому світі, хто це бачив!
Ніколи не почувався таким везучим!
Я знаю, що я не такий талановитий, як Трикутник, чи чарівний, як ти.
Я звичайний, надійний Квадрат.
Але коли червоний Місяць мене обрав, щось у мені зрушилося.
Я вперше почуваюся так, ніби… ніби можу все!
Ніби можу розв'язати загадки світу. Глянь! Шматочок пазла.
О ні. Побачивши пазл, Квадрат
зрозуміє, що вона знає…
Ого.
Ти ба. Трикутник казав, що дізнавшись, що пропустила, ти засмутишся. Та все ж.
Ого. Ого. Краще я піду, Коло.
Не кажи Трикутнику, що я розкрив наш секрет.
Дамо Колу хвилинку.
Секрет.
Думаю, якби Коло трохи побула сама,
без Квадрата й Трикутника…
Привіт.
Бачу, ти читаєш книжки з розділами.
Знаєш, справжні знання з'являються з практичного досвіду.
Дай угадаю. Прийшов щось мені розповісти?
Хто, я? Та ні! Нема про що розповідати.
Ну, крім однієї неймовірної секретної події.
Але я не видаю секретів.
Добре, добре. Я розповім. Значить, уяви.
У п'ятницю ми з Квадратом як завжди були на галяві,
і коли я з'їв сотню морквинок і зробив ідеальну стійку на руках,
я побачив найбожевільнішу річ.
Нізвідки взявся гігант з велетенським червоним фломастером
і почав фарбувати Місяць!
І Місяць став увесь червоний!
Знаю. Здуріти можна, так?
А знаєш, що було найкраще?
У нього була гумка.
Він стер червону фарбу, і Місяць знов став звичайний.
Можеш повірити?
Що ж. Ну, мені… Мені вже пора йти.
Не кажи про мене Квадрату.
Квадрат? Це моя морква?
Як ти міг?
Сказав мені тримати язика за зубами, а сам не тримаєш?
Не марнуй їжу. Я поясню.
Та годі вам!
Квадрате, ми з тобою знаємо, що ти перший не втримав язика за зубами.
Коло! Це мав бути наш секрет.
Стій. Що? Ти зіпсував секрет раніше за мене?
Та перестаньте!
Мені вже набридли ваші дурощі.
Я занадто довго мовчала.
Тепер моя черга розказати свій секрет.
Те, що ви бачили, – всього лише мі…
Авжеж, ти це знаєш. Ти знаєш усе.
Ви думаєте, що я все знаю?
Так, практично. Ми не знаємо розумнішої фігури.
Думали, нарешті знаємо те, чого не знаєш ти.
Ну, давай. Кажи вже, що ми бачили.
Раптом Коло відчула, що то дурість – бути невдоволеною.
Квадрат і Трикутник весь час захоплювались її знаннями.
Як вона й хотіла.
Я казала, що колись чула розповідь
про червоний мандрівний Місяць.
Дуже рідкісне явище, яке стається
лише тоді, коли Місяць заходить у тінь нашої планети.
У нашої планети є тінь?
А знаєте, що ще неймовірніше?
Цей червоний Місяць можуть побачити лише особливі, обрані фігури:
такі, в яких чисті серця.
Я підозрювала, що саме це ви й бачили, але не казала вам, бо я…
я вам заздрила. Так, це мій секрет.
Ох! Якби ж і я його побачила.
Квадрат.
Коло, злети й засяй, як ти щойно робила.
Розплющ очі.
Саме такий був червоний Місяць. Тепер ми всі його бачили.
Сердечно вітаємо в нашому дружньому клубі, Коло.
АВТОРИ: МАК БАРНЕТТ І ДЖОН КЛАССЕН
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька