Kvadratas mėgsta dienomis truputį atsipūsti
ir paskaitinėti įdomią knygą.
Čia jis labiausiai mėgsta sėdėti.
Pro langą sklindanti šviesa tobulai apšviečia knygą.
„Vieną ankstų rytą peliukas pamatė vilką…“
Na, ir kas tu toks?
Koks tu gražus ir paslaptingas medis.
Norėčiau, kad būtum užaugęs truputį toliau nuo lango
ir neužstotum šviesos.
Tu - bananmedis. Tai bent pasisekė.
Kaip tik laikas užkąsti, o aš dievinu bananus.
Kvadratas žinojo, kad šis medis - labai ypatingas.
Bananai saloje retai uždera.
Jie laikomi vertingiausiais vaisiais.
Vaje! Du bananai man vienam.
Kvadratas jau buvo besiruošiąs puotauti,
bet staiga kai ką prisiminė.
Jis žinojo, kad bananus mėgsta ne jis vienas.
Apskritimas.
Gal pasidalint bananais su Apskritimu?
Būtų gražus poelgis. Labai gražus.
„Labai gražus Kvadrato poelgis“.
Pasielgčiau labai dosniai.
Ačiū, Kvadrate.
Koks gražus poelgis. Labai gražus.
Tu labai dosnus.
Esi labai geras ir brangus mano draugas.
Valio Kvadratui!
Girdėjote legendą „Dosnusis Kvadratas“
apie jo labai gražų poelgi.
Bus tiesiog nuostabu.
Labai gražus Kvadrato poelgis nebegalėjo laukt nė minutės.
Geras klausimas.
Mes jau buvome gerais draugais,
bet bananas dar labiau sutvirtins mūsų su Apskritimu draugystę.
Trikampis? Taip, žinoma.
Jie pažįsta vienas kitą, bet tik šiaip draugauja.
Gerai, ką gi. Na štai. Viskas bus gerai.
Apskritime, tu nepatikėsi.
Šiandien mano sode užderėjo bananai.
Dievinu bananus. Labai tau ačiū.
Dieve, kokie jie gražūs. Ačiū.
Sveikučiai.
Sveikas.
Gal einam pavaikštinėti? Ką pasakysit?
Norėjai pasakyt „pasivaikščioti“?
Vaikštinėti savo malonumui - smagiau.
Na, skanus bananas?
Labai skanus.
Bananus mėgstu labiau už mėgstamiausią savo maistą.
Tu labai malonus, kad mane pavaišinai, Kvadrate.
Na, niekis.
Ne.
Jie čia retai uždera ir yra labai gražūs.
O tu juos abu atidavei man. Tai - ne niekis, o labai gražus poelgis.
Prisivalgiau.
Žinai, ką, Kvadrate? Tavo dosnumas mane įkvėpė.
Trikampi, nori banano?
Negali būt.
Žinoma, kodėl ne? Gyveni tik kartą, kiek žinau.
Tiksliai.
Pamiršau, kad esu jų ragavęs anksčiau, ir man nepatiko.
Per saldu.
Na.
Suvalgysiu iš mandagumo,
nors jis man visai neskanus.
Daugiau niekada jų nevalgysiu.
Buvo labai… smagu,
bet aš jau eisiu.
Esi tikras?
Ką tik užlipom ant gražaus kalniuko.
O ir diena šiandien labai graži.
Taip, siūlau užsikarti ant viršūnės. Bus smagu.
Ne. Atleiskit. Ačiū. Ne, ačiū. Atleiskit. Ne, žinot…
Jūs likit. Iki. Aš jau bėgsiu.
Kvadratas širdo, kad viskas buvo ne taip, kaip jis tikėjosi.
Po to ėmė gailėtis, kad širdo.
Po to susinervino, kad ėmė gailėtis, jog širdo.
Jis norėjo tik vieno - kad jo gražus poelgis būtų įvertintas.
Ir, žinoma, jis tikrai norėjo nors vieno banano.
Kvadratas pasiryžo viską ištaisyt.
Jei bananai užderės dar kartą, šįkart viską padarysiu teisingai.
Vienas Apskritimui. Vienas man. Tik reikia palaukt, kol užderės.
Daug laiko prabėgo.
Dienų, savaičių, mėnesių.
Kol pagaliau vieną gražią dieną Kvadratas sulaukė antros progos.
Labas, Apskritime.
Ant mano medžio vėl užderėjo du bananai, ir aš pagalvojau:
„Kvadrate, kodėl nepasidalinus jais su savo geru draugu Apskritimu?“
„Kvadrate, žinojau, kad esi dosnus, bet kad toks dosnus!
Man tai labai svarbu.“
Niekis. Na, ne niekis.
Šie bananai - labai reti ir ypatingi, kaip matai.
Bet man dėl tavęs nieko negaila.
„Tu man esi geras ir brangus draugas.“
„Labas, Kvadrate.“ Sveikas, Apskritime.
Kvadratas repetavo pokalbį tūkstantį kartų,
kad šįkart jo labai gražus poelgis būtų išties sklandus.
…geru draugu Apskritimu.
Gerai, vienas tau.
Kodėl nepasidalinus jais su savo geru draugu Apskritimu?
Kodėl nepasidalinus su draugu Apskritimu?
Vienas tau ir vienas man.
Su savo geru draugu Apskritimu… Labas!
Sveikas, Kvadrate. Puiki diena, ar ne?
Turėjai pasakyti „labas“.
Mano Apskritime, geras drauge.
Mano bananmedis užaugino du… Tai yra…
Atsiprašau?
Žinoma. Mielai suvalgyčiau bananą.
Bet…
Atėjo Trikampis! Gal einam pavaikštinėti?
Bet vienas tau ir vienas man.
Buvo labai skanu, bet daugiau netelpa.
Trikampi, nori bananą?
Kodėl ne?
Pala. Man jie nepatinka. Pamiršai?
Bet žinau tą, kam jie patinka.
Kas juos dievina.
Apskritime! Bananai - mėgstamiausi tavo vaisiai, ar ne?
Todėl Kvadratas tau visad atiduoda savo bananą.
O dabar ir aš tau atiduodu.
Bet, Trikampi, jis ką tik pasakė, kad jam daugiau netelpa.
Žinoma. Bet jis gali suvalgyt jį rytoj ar kada nors. Puiki mintis.
Tu teisus. Tikrai galėsiu suvalgyt jį rytoj.
Koks gražus poelgis.
Turiu pripažint, Trikampi,
esi geras ir brangus mano draugas.
Tipiškas Kvadratas.
Vargšelis Kvadratas.
Man turi pasisekti, kad ir kas bebūtų!
Kvadratas neteko keturių bananų.
Bet jis buvo įsitikinęs, kad kitąkart jam tikrai pasiseks.
Jam tereikėjo palaukti, kol bananai vėl užderės.
Labas. Mano medis vėl užaugino du bananus,
ir aš pagalvojau: „Kvadrate, kodėl nepasidalinus jais su savo geru draugu?“
Vienas tau ir vienas man.
Ačiū, Kvadrate. Esi geras ir brangus mano draugas.
Nuostabu.
Labas, Kvadrate!
Mes einam į iškylą. Nori kartu?
Einu.
Dabar, kai suvalgė savo bananą,
kitą dosnusis Kvadratas galėtų atiduoti savo draugui Apskritimui.
Ar ne?
Savaitgalis saloje.
Vadinas, prasideda penktadienio linksmybės su užkandžiais ir smagiais žaidimais.
Kvadratas, Trikampis…
ir Apskritimas susitinka.
Apskritimas susitinka! Kur Apskritimas?
Štai jis.
Regis, šįvakar Apskritimas turi kitų planų.
Laukiu nesulaukiu.
Pagaliau prasidės…
„Mėnulio užtemimas“.
Apskritimas vėluoja. Gal einam pažiūrėt, kur jis?
Žinoma. Jis niekad nepraleidžia penktadienio linksmybių.
O Dieve! Kas atsitiko mėnuliui?
Vajetau. Kas čia darosi?
Kas darosi?
Gal suvalgiau per daug morkyčių?
Visi žino, kad morkos gerina regėjimą.
Atėjo pasaulio pabaiga, ar ne? Laikyk mane!
Pilnas Mėnulio užtemimas.
Gaila, kad šalia nėra Kvadrato ir Trikampio.
Apskritime, tu nieko nepamiršai?
Vajetau, pamiršau apie penktadienio linksmybes!
Man paskaudo akis.
Tik nemirksėk.
Svarbiausi dalykai visuomet nutinka tarp mirksnių.
Regis, baigėsi.
- Baigėsi! Mes gyvi! - Mes gyvi!
Kas tai buvo, po galais?
Neturiu supratimo. Žinai, kas gali žinoti? Apskritimas! Eikim ir paklauskim.
Kvadrate, pala. Pats pagalvok.
Raudonas mėnulis pasirodė tik mums. Jis pasirinko mus.
Manęs niekas niekada nebuvo pasirinkęs.
Šįvakar mes pamatėm kažką ypatingo.
Tai, ko neįmanoma įsivaizduoti. Apskritimo čia nebuvo.
Jis nieko nesupras. Raudonas mėnulis bus mūsų paslaptis.
- Mūsų paslaptis. - Sutarta?
Aš nesuprasiu? Tai buvo Mėnulio užtemimas.
Esu matęs 178 užtemimus. Reikia jiems pasakyti.
Bet jie šitaip džiaugiasi savo paslaptim.
Juk nenoriu visko sugadinti, ar ne?
Jis norėjo.
Ne! Nors turiu puikių žinių apie užtemimus,
turiu gerbti jų paslaptį.
Dabar ir Apskritimas turėjo paslaptį.
- Atsiprašau dėl vakar. Aš… - Vakar buvo labai smagu.
Mes matėm… Na, mes matėm…
Mes matėm mėšlavabalį.
Tikrai? Geras.
Jo labai didelė krūtinės ląsta.
Tos kalbos apie mėšlavabalį sukėlė man apetitą.
Ką tu darai?
Noriu pakeist pokalbio temą.
Šitos spurgytės atrodo kaip…
Taip. Aš specialiai tokias iškepiau, nes jos man primena…
Mėšlo rutuliuką, kurį padaro mėšlavabaliai. Taip.
Jie visi nemoka laikyti paslapčių, tiesa?
Ačiū už spurgytes.
Mums jau reikia eiti kai ką padaryti.
Ar ne?
Kai ką normalaus, kasdieniško ir nepaslaptingo.
Gal mėnulis pernelyg priartėjo prie saulės ir užsidegė?
Taip. Regis, mačiau liepsnas.
O gal vienu metu pražydo trilijonas raudonų gėlių,
bet kadangi buvo per šalta, jos nuvyto.
O gal mėnulis taip supyko, kad net paraudo?
Gali būti. Man atrodė, kad nukaito iš gėdos.
Žinai, kai Apskritimas nukaista? Atrodė labai panašiai.
Taip, Apskritimas. Gaila, kad jis to nematė.
Šįryt jis atrodė labai liūdnas. Manai, jis žino apie mūsų paslaptį?
Ne. Be to, jis visada viską žino.
Pirmą kartą jaučiuosi truputį protingesnis už jį.
Jaučiuosi stiprus.
Jie turbūt įsteigs
kokį slaptą Mėnulio klubą be manęs.
Jei tik būtų paklausę, būčiau viską papasakojęs apie užtemimą.
Turiu knygų. Turiu žvaigždėlapių. Turiu teleskopą.
Turiu net šitą dėlionę.
Jam nepatiko,
kad jo draugai galvojo žinantys tai, ko nežino jis.
Kvadrate? Kodėl tu su dėže?
Nenoriu, kad mane kas pažintų.
Varge mano. Neturėjau čia ateiti.
Bet ta paslaptis slegia mano pečius.
Atėjau pas tave prisipažinti.
Nebūtina to daryti.
Žinau, kad neturiu gulėt ant grindų,
bet taip geriau jaučiuosi, kai esu įsitempęs.
Tai va. Mes su Trikampiu turime paslaptį.
Neturėčiau tau sakyti, bet praėjusio penktadienio vakarą,
kai mudu su Trikampiu žaidėme proskynoje,
pamatėm, kaip lyg iš niekur išniro raudonas mėnulis ir prarijo mūsų mėnulį!
Jis kurį laiką dar pakramtė.
O paskui, kai prisivalgė, išspjovė jį!
Bent jau man taip pasirodė. Negi mėnulis turi piktadarį dvynį?
Turi? Kas ten galėjo būti?
Kvadrate, mano mielas, džiaugiuosi, kad paklausei.
Tai, ką jūs matėte, buvo…
Neįtikėtina! Pats žinau!
Mudu su Trikampiu vieninteliai pasaulyje tai pamatėme!
Niekada nebuvau toks laimingas!
Žinau, kad nesu talentingas kaip Trikampis ar magiškas kaip tu.
Esu paprastas patikimas Kvadratas.
Bet tai, kad mane pasirinko raudonas mėnulis, mane labai sujaudino.
Pirmą kartą gyvenime jaučiu, kad viską galiu!
Galiu įmint pasaulio paslaptis. Žiūrėk! Dėlionės dalelė.
Ne. Kai Kvadratas pamatys dėlionę,
jis supras, kad jis žino, kad…
Nieko sau.
Vaje. Trikampis sakė, kad būsi nusiminęs, kai sužinosi, ko netekai, bet…
Verčiau jau eisiu, Apskritime.
Tik nesakyk Trikampiui, kad išdaviau mūsų paslaptį.
Gal palikim truputį Apskritimą ramybėje.
Paslaptis.
Na, suprantat, Apskritimui reikėjo pabūt vienam,
truputį pailsėti nuo Kvadrato ir Trikampio.
Sveikas, Apskritime.
Matau, skaitai rimtas knygas.
Žinai, tikros žinios ateina per patirtį.
Bandysiu spėti. Atėjai man kažką pasakyti?
Kas, aš? Nea, neturiu tau ką pasakyti.
Na, išskyrus labai įdomią, slaptą ir ypatingą patirtį.
Bet aš paslapčių neišduodu.
Gerai. Gerai jau, pasakysiu. Įsivaizduok.
Praėjusį penktadienio vakarą su Kvadratu, kaip visad, buvom pievelėje,
o kai suvalgiau šimtą morkyčių ir atsistojau ant rankų,
pamačiau neįmanomą dalyką.
Iš kažkur atsirado milžinas su didžiuliu raudonu žymekliu
ir ėmė spalvinti mėnulį!
Ir mėnulis tapo raudonas!
Pats žinau. Sunku patikėti, ar ne?
Bet čia dar ne viskas. Įsivaizduoji?
Jis dar turėjo ir trintuką.
Tai va, jis ištrynė raudoną spalvą, ir mėnulis vėl tapo normalus.
Gali patikėti?
Gerai. Na, aš jau gal eisiu.
Tik nesakyk Kvadratui, kad buvau atėjęs.
Kvadrate? Čia mano morkytės?
Kaip tu galėjai?
Sakei, kad niekam nesakyčiau, o pats pasakei?
Nemėtyk maisto. Galiu viską paaiškinti.
Liaukitės!
Kvadrate, mes abu gerai žinom, kad tu pirmas išdavei paslaptį.
Apskritime! Tai turėjo būti mūsų paslaptis.
Pala. Ką? Tu pirmas išdavei paslaptį?
Liaukitės, prašau!
Man nusibodo tos jūsų nesąmonės.
Ir taip ilgai tylėjau.
Dabar mano eilė išduoti paslaptį.
Tai, ką jūs matėt, buvo ne kas kita kaip…
Žinoma, kad žinai. Tu viską žinai.
Jūs galvojat, kad aš viską žinau?
Maždaug. Esi protingiausias iš visų, kuriuos pažįstam.
Pamanėm, kad pagaliau žinom kažką, ko tu nežinai.
Nesvarbu, tęsk, tu turbūt žinai, ką mes matėme.
Staiga Apskritimas susigėdo dėl savo susierzinimo.
Kvadratas ir Trikampis visą laiką žavėjosi jo žiniomis.
Taip, kaip jis ir norėjo.
Norėjau pasakyt, kad kartą girdėjau istoriją
apie stebuklingą raudoną mėnulį.
Tai nutinka labai retai,
tik tada, kai mėnulis patenka į mūsų planetos šešėlį.
Mūsų planeta turi šešėlį?
Bet žinote, kas yra įdomiausia?
Šį raudoną mėnulį mato tik išrinktieji,
kurie turi gerą širdį.
Įtariau, kad būtent tai jūs ir matėte, bet nieko jums nesakiau, nes aš…
Aš jums pavydėjau. Štai tokia mano paslaptis.
Dieve! Kaip gaila, kad aš nemačiau.
Kvadrate.
Apskritime, pakilk į viršų ir suspindėk, kaip tu moki.
Atsimerk.
Būtent taip atrodė raudonas mėnulis. Dabar visi trys jį pamatėm.
Sveikas atvykęs į mūsų draugišką klubą, Apskritime.
SUKURTA PAGAL
MEKO BARNETO IR DŽONO KLASENO KNYGAS
Išvertė Laima Banionienė