Firkant kan godt lide at slappe af hver dag
og læse et par sider i en god bog.
Det her var hans yndlingssted at sidde.
Lyset fra vinduet var altid perfekt til at læse i.
"Tidligt en morgen mødte en mus en ulv."
Og hvem er så du?
Sikke et smukt og gådefuldt træ.
Jeg ville dog ønske, at du voksede en halv meter til højre,
så du ikke tog mit lys.
Du er et banantræ. Hvor er jeg heldig. Det er snacktid, og jeg elsker bananer.
Firkant vidste, at det her træ var noget helt særligt.
Der voksede sjældent bananer på øen.
De anses som de mest værdifulde frugter.
Hold nu op! To bananer kun til mig.
Netop som Firkant skulle til at smæske sig i sin yndlingsfrugt,
kom han i tanker om noget.
Han kendte en, der elskede bananer lige så meget, som han gjorde.
Cirkel.
Hvad, hvis han delte en af bananerne med Cirkel?
Det ville være en fin gestus. En rigtig fin gestus.
Wow, det ville være generøst af mig.
Tak, Firkant.
Det er en fin gestus. En rigtig fin gestus.
Det er så generøst af dig. Du er min gode og vigtige ven.
Hip, hip, Firkant!
Og sådan går legenden om "Firkant den Gavmilde"
og hans rigtig fine gestus.
Det ville blive så vidunderligt.
Firkants rigtig fine gestus kunne ikke vente ét minut mere.
Godt spørgsmål. Selvom vi allerede var gode venner,
var det bananen, der gjorde, at Cirkel og jeg blev bedste venner.
Trekant? Ja.
De kendte hinanden, men de var højst kammerater.
Okay. Nu gør jeg det. Det her bliver godt.
Cirkel, det er helt vildt. Der dukkede bananer op i min have i dag.
Jeg elsker bananer. Tusind tak.
Ih, de er så smukke. Tak.
Davs.
-Godeftermiddag. -Godeftermiddag.
-Hvad siger I to til en slentretur? -Er det en måde at sige "gåtur" på?
Ja, men meget mere afslappet.
-Hvordan smager bananen så? -Den smager så godt.
Det er min livret, men bare meget bedre.
Det var så sødt af dig at give mig dem, Firkant.
Du ved... Det er da ingenting.
Nej. De er sjældne og smukke.
Og du gav begge to til mig. Det er ikke ingenting. Det er meget.
Jeg bliver helt mæt.
Ved du hvad, Firkant? Din generøsitet inspirerer mig.
Trekant, vil du have den anden banan?
Ej, helt ærligt.
Ja, hvorfor ikke? Man lever kun én gang, så vidt jeg ved.
Nå ja.
Jeg glemte, at jeg faktisk har smagt dem før, og at jeg hader dem.
Alt for sød.
Nå.
Men det høflige er jo nok at spise den, selvom jeg synes, at den er klam.
Ja, det gør jeg aldrig igen.
Det har været så... sjovt,
men jeg må hellere gå.
Er du sikker? Vi er kun lige nået til den fine bakke.
Og den ser særligt fin ud i dag.
Vi har slet ikke stået på den endnu. Den er lige der.
Nej. Beklager. Tak. Ellers tak. Beklager. Nej, I ved...
Selv tak. Farvel. Jeg går nu.
Firkant var vred over, at tingene ikke gik som planlagt.
Og så fik han det skidt, fordi han blev vred.
Så blev han ked af, at han havde det skidt, fordi han blev vred.
Han ville bare have, at hans fine gestus blev anerkendt.
Men han ville også gerne have mindst én banan.
Firkant måtte få styr på det.
Hvis det her træ bærer frugt igen, gør jeg det rigtigt.
Én til Cirkel. Én til mig. Jeg må bare vente på, at det sker.
Der gik lang tid.
Dage, uger, måneder.
Indtil Firkant en dag fik en chance mere.
Godeftermiddag, Cirkel.
Der var to bananer på mit træ igen, og så tænkte jeg:
"Hvorfor ikke dele en af dem med min gode ven, Cirkel?"
"Firkant, jeg vidste, at du var generøs, men det her er overvældende.
Det betyder alverden for mig."
Det er da ingenting. Eller det er ikke ingenting.
De her bananer er meget sjældne og særlige, naturligvis.
Men i mine øjne er du det værd.
"Du er min gode og vigtige ven."
"Godeftermiddag, Firkant." "Godeftermiddag, Cirkel."
Nu da Firkant havde øvet samtalen
tusind gange, ville den rigtig fine gestus løbe af stablen uden problemer.
...gode ven, Cirkel.
Okay, én til dig.
Hvorfor ikke dele en med min gode ven, Cirkel?
Én til dig og én til mig.
Med min gode ven, Cirkel. Godeftermiddag!
Hej, Firkant. Dejlig dag, ikke?
Du skulle sige "godeftermiddag".
Min gode Cirkel-ven.
Der var to træer på min banan... Jeg mener...
Undskyld?
Ja, helt sikkert. Jeg vil gerne have flere bananer.
Men...
Trekant er kommet! Skal vi ikke tage på vandretur?
Men én til dig og én til mig.
Wow. Det var lækkert, men jeg bliver lidt mæt.
-Trekant, vil du have den anden? -Hvorfor ikke?
Vent. Jeg kan jo ikke lide dem.
Men jeg kender en, der kan lide dem.
En, der elsker dem.
Cirkel! Det er din yndlingsfrugt, ikke?
Det er derfor, Firkant altid giver dig sine.
Og nu får du min.
Men Trekant, sagde hun ikke lige, at hun er mæt?
Jo, men hun kan jo spise den i morgen. Det er en god idé.
Wow, du har ret. Jeg kan spise den i morgen.
Sikke en fin gestus.
Jeg må sige, Trekant,
at du er min gode og vigtige ven.
Typisk Firkant.
Stakkels, stakkels Firkant.
Jeg vil gøre det rigtigt, om det så er det sidste, jeg gør.
Firkant havde mistet fire bananer.
Men næste gang ville han gøre det rigtigt.
Han måtte bare vente på, at der voksede flere bananer frem.
Godeftermiddag. Der var to bananer mere på mit træ.
Og så tænkte jeg: "Hvorfor ikke dele en med min gode ven?"
Èn til dig og én til mig.
Tak, Firkant. Du er min gode og vigtige ven.
Delikat.
Hej, Firkant.
-Vi tager på skovtur. Kom med. -Jeg kommer.
Nu da han havde spist sin banan,
kunne Firkant den Gavmilde gå ud og dele en med sin ven, Cirkel.
Ikke sandt?
På øen er ugen snart slut.
Det betyder, at der er fredagshygge. En aften fyldt med mad og leg.
Firkant, Trekant...
...og Cirkel mødes.
Og Cirkel mødes! Hvor er Cirkel?
Der er hun. Cirkel har vist andre planer i aften.
Jeg er så spændt.
Det er endelig tid til...
Cirkel er sent på den. Skal vi se til hende?
Ja. Hun går aldrig glip af fredagshyggen.
Men dog! Hvad er der galt med månen?
Du store. Hvad sker der?
Hvad sker der?
Har jeg spist for mange snackgulerødder? Alle ved, at gulerødder giver en supersyn.
Det er verdens undergang, ikke? Hold om mig. Hold om mig!
En total måneformørkelse.
Hvis bare Firkant og Trekant var her til at se det med mig.
Cirkel. Har du glemt noget?
Åh, men dog... Jeg har glemt fredagshyggen!
-Mine øjne gør ondt. -Du blinker ikke. Du blinker ikke.
Der sker altid afgørende ting, når man blinker.
Jeg tror, at det er overstået.
-Det er slut! Vi er i live! -Vi er i live! Vi er i live!
Hvad i alverden var det?
Det aner jeg ikke. Men ved du, hvem der måske gør? Cirkel! Vi spørger.
Firkant, vent. Overvej det lige.
Den røde måne viste sig for dig og mig. Den valgte os.
Jeg er aldrig blevet udvalgt til noget i mit liv.
Vi så noget særligt her i aften.
Noget helt ubegribeligt. Cirkel var her ikke.
Hun ville aldrig forstå det. Den røde måne er vores hemmelighed.
-Vores hemmelighed. -Aftale?
Ville jeg ikke kunne forstå det? Det var en måneformørkelse.
Jeg har set 178 af dem. Jeg må sige det til dem.
Men de har det så sjovt med deres hemmelighed.
Det vil jeg jo ikke ødelægge. Vel?
Jo, hun ville.
Nej! På trods af min meget imponerende viden om måneformørkelser
vil jeg respektere deres hemmelighed.
Nu har Cirkel også en hemmelighed.
-Hej. Jeg er ked af det i aftes. Jeg... -Det var en fantastisk aften.
Vi så... Jeg mener, at vi så...
Vi så en møgbille.
Gjorde I? Fedt.
Den havde en virkelig sej brystkasse.
Al den snak om møgbiller gør mig sulten.
-Hvad laver du? -Jeg forsøger at skifte emne.
Wow! De her donuthuller ligner jo præcis...
Ja, ikke? Jeg lavede dem, fordi de minder mig om...
Det møg, som møgbillen ruller. Ja.
De er elendige til at holde på hemmeligheder, ikke?
Tak for donuthullerne.
Vi må videre. Vi skal nå... nogle ting. Ikke?
Bare normale, hverdagsagtige, ikke-hemmelige ting.
Måske kom månen for tæt på solen og brød i brand.
Ja. Ja, ja. Jeg tror, at jeg så flammerne.
Eller måske voksede en fantasillion røde blomster frem samtidig,
men visnede, fordi det var for koldt.
Hvad, hvis månen mistede besindelsen og blev rød, fordi den var vred?
Måske. Men jeg syntes nu, at den rødmede.
Ligesom når Cirkel rødmer. Det så sådan ud.
Åh, ja. Cirkel. Jeg har det skidt med, at Cirkel gik glip af det.
Hun virkede så trist her til morgen. Mon hun ved, at vi har en hemmelighed?
Nej. Hun ved altid alting.
For første gang føler jeg mig faktisk lidt klogere end hende.
Jeg føler mig magtfuld.
De stifter sikkert
en hemmelig måneklub uden mig.
Hvis de bare havde spurgt, kunne jeg have fortalt dem om det.
Jeg har bøger. Jeg har kort. Jeg har et teleskop.
Jeg har endda det her puslespil.
Cirkel kunne ikke holde ud,
at hendes venner troede, at de vidste noget, hun ikke vidste.
Firkant? Hvorfor har du en kasse på?
Ingen måtte vide, at det var mig.
Åh. Jeg burde ikke være her.
Men jeg kan ikke bære rundt på hemmeligheden længere.
Jeg er kommet for at tilstå.
Det behøver du ikke.
Jeg ved, at jeg ikke behøver at ligge på gulvet,
men jeg har det bedre i den stilling, når jeg er stresset.
Okay, Trekant og jeg har en hemmelighed.
Jeg må ikke sige det til dig, men fredag aften,
da Trekant og jeg var i lysningen,
så vi en flammende rød måne dukke op og æde vores måne!
Den tyggede lidt på den.
Og så, da den var mæt, bøvsede den den ud igen.
Det er i hvert fald det, jeg tror. Har månen en ond tvilling?
Har den? Hvad kan det have været?
Firkant, min kære. Hvor er jeg glad for, at du spurgte.
-Det, I så, var... -Fantastisk! Det ved jeg!
Trekant og jeg er de eneste i hele verden, der så det!
Jeg har aldrig følt mig så heldig!
Jeg ved, at jeg ikke er så talentfuld som Trekant eller så magisk som dig.
Jeg er bare almindelige, pålidelige gamle Firkant.
Men det vækkede noget i mig at blive udvalgt af den røde måne.
For første gang føler jeg, at jeg kan gøre hvad som helst.
Jeg kunne løse alle verdens mysterier. Se! En puslespilsbrik.
Åh, nej. Når Firkant ser puslespillet,
ved han, at hun ved, at...
Men dog.
Hold da op. Trekant sagde, at du ville blive oprevet, men wow.
Wow. Wow. Jeg må hellere gå, Cirkel.
Du må ikke sige til Trekant, at jeg røbede vores hemmelighed.
Måske skal vi give Cirkel et øjeblik.
Hemmelighed.
Jeg tror måske, at Cirkel skal have lidt tid alene.
En lille pause fra Firkant og Trekant.
Hej, Cirkel.
Du læser bøger med kapitler.
Du ved... Ægte viden stammer fra virkelige oplevelser.
Lad mig gætte. Du er kommet for at fortælle noget.
Hvem, mig? Ha! Nej. Der er intet at fortælle.
Bortset fra min superfantastiske hemmelige oplevelse.
Men... Jeg sladrer ikke.
Fint. Fint. Så siger jeg det. Hør lige.
Fredag aften var Firkant og jeg i lysningen, som vi plejer,
og efter jeg havde spist hundrede snackgulerødder og stået på hænder,
så jeg det vildeste.
En kæmpe dukkede op ud af det blå med en stor rød tusch
og begyndte at farvelægge månen!
Månen blev helt rød!
Ja. Det er skørt, ikke? Men det bedste var... Er du klar?
Den havde et viskelæder.
Så den viskede det røde ud, så månen blev normal igen.
Er det ikke vildt?
Okay. Jeg... Jeg må hellere komme af sted.
Du må ikke sige det til Firkant.
-Firkant? Er det mine gulerødder? -Hvor kunne du?
Du beder mig holde tæt, men så fortæller du det selv!
Lad være med at smide med mad. Jeg kan forklare.
Stop så!
Firkant, vi to ved begge, at du fortalte mig det først.
Cirkel! Det var jo vores hemmelighed.
Vent. Hvad? Fortalte du hemmeligheden inden mig?
Stop!
Jeg har fået nok af det her vrøvl! Jeg har tiet stille længe nok!
Nu skal I høre min hemmelighed.
Det, I så, var intet andet end en må...
Selvfølgelig ved du det. Du ved jo alt.
Tror I, at jeg ved alt?
Ja, stort set. Du er den klogeste form, vi kender.
Vi troede, at vi endelig vidste noget, som du ikke vidste.
Nå, men så kan du lige så godt fortælle os, hvad vi så.
Cirkel følte sig fjollet, fordi hun var blevet frustreret.
Firkant og Trekant beundrede hendes viden.
Ligesom hun ønskede.
Jeg hørte engang en historie om en forunderlig rød måne.
Det er et sjældent syn, der dukker op,
når månen bevæger sig ind i skyggen fra vores planet.
Har vores planet en skygge?
Ja, og ved I, hvad det mest fantastiske er?
Hm, hm.
Den røde måne kan kun ses af de former, der er blevet udvalgt,
fordi de besidder rene hjerter.
Jeg mente, at det var det, I så, men jeg sagde ikke noget, fordi...
Jeg var jaloux. Ja. Det er min hemmelighed.
Ih! Bare jeg også havde set den.
Firkant.
Cirkel, svæv højt og strål ligesom før.
Åbn øjnene.
Det var præcis sådan, den røde måne så ud. Nu har vi alle tre set den.
Et hjerteligt velkommen i vores klub, Cirkel.
BASERET PÅ "TREKANT", "FIRKANT" OG "CIRKEL"
AF MAC BARNETT OG JON KLASSEN
Tekster af: Helle Virenfeldt Smith