Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
-Hun hviler. -Kan du hjelpe oss?
Hun har vært i en endret bevissthetstilstand i flere dager.
Auditive, kinestetiske og olfaktoriske teknikker.
-Ulike metoder for transe. -Jeg forstår.
Alt avhenger av hvordan den enkelte reagerer. Moren din er veldig syk.
-Jeg vil forstå, men... -Det blir for ukonvensjonelt, ikke sant?
-Stol på meg, vær så snill. -Jeg har vel ikke noe valg.
-Hva er galt? -Vet ikke. Har kjent det hele dagen.
-Hva da? -Det handler ikke om moren din.
Det er noe annet.
-Hva da? -En ond ånd.
Jeg fornemmer fare.
Bra gjort, Harry.
Gud velsigne deg, Harry.
Faen!
Har ingen sagt deg at nysgjerrighet dreper?
Hvem faen er du?
Nordmann.
Hold den nysgjerrige nesa di unna, ellers skjærer jeg den av.
Nikk to ganger hvis du forstår.
-Hvor er den? -Den er her.
-Skal du bare stå der? -Jeg henter hjelp.
Nei. Ingen må se dette.
-De er døde. Herregud. -Ja.
-Du trenger hjelp. -Det er forsyninger under vasken.
-Kan du sy? -Litt.
Da gjør du det. Skynd deg!
La meg se på det.
Jeg gjør det jeg kan. Du trenger virkelig lege.
Nei. Jeg tåler en del smerte.
Hva skjedde med norsken din?
Å jobbe ekstra som nordmann reddet meg fra brukket nese.
Holder fremmede unna.
Får du mange sånne hit?
-Så hvem er du? -Jo mindre du vet, jo bedre.
-Du skylder meg mer enn det. -Jeg skylder deg ingenting.
Jeg ser ingen andre her som holder deg i live.
-Og det ligger to døde på kjøkkenet. -Bland deg ikke.
-Du vil heller snakke med politiet. -Ikke tull med meg.
Jeg gjør hva som helst for å overleve.
Så du går ikke og sladrer om dette, vel?
Jeg sier ingenting.
Nærmeste politistasjon er over 50 kilometer unna.
Jeg heter Calvin, forresten. Calvin Trask.
Lucas.
-Lucas hvem? -Lucas Wade.
Nå vet du hva jeg heter. Hva mer vil du vite?
Alt.
Forretningspartneren min og jeg, Harry...
...jobbet for noen svært uetiske mennesker i flere år.
Et konsortium av smuglere, tyver og mordere,
ledet av en mann ved navn Gabriel Ortega.
Vi gjorde... mange ting jeg ikke er stolt av.
Så kom dagen da Harry og jeg ville ut.
Vi hadde skummet av...
...litt av fortjenesten fra hver skitne avtale...
...i årevis og gjemt pengene.
Harry jobbet litt overalt. Det var lett for ham å tukle tallene.
Men hvor skulle han gjemme dem? Da fant han dette stedet.
Hvem ville lete etter noe på et så avsides sted?
Tryggere enn en bankboks.
Så... vi skulle bryte alle bånd med Ortega,
dele pengene og dra mot den berømte solnedgangen,
for aldri å bli sett igjen.
Det høres ut som planen fungerte.
Ortega oppdaget tyveriet og drepte Harry.
Men jeg fikk Harrys kart over hvor han gravde dem ned.
Jeg er den eneste som vet hvor pengene er.
Så lenge jeg har kartet, er jeg verdifull for dem.
Det kartet og min ekstra forsikring.
-Hva er det? -Filer, dokumenter og opptak...
...av hver skitne avtale kartellet noensinne har gjort.
Det er nok verdt mer enn pengene som er gravd ned der ute i isen.
Av alle jævla steder... Det skjer aldri noe her.
-Og du da? -Hva mener du?
Hva er din historie, Calvin?
Hvordan kan jeg måle meg med deg? Jeg vet ikke hva du vil høre.
Jeg er bare en taper fast i ei hole på en isete klippe ved Arktis.
Ingen bryr seg om dette stedet eller folkene her.
Jeg har to millioner grunner til at du tar feil.
-Fortell. -Far er amerikaner, mor er britisk.
Han flyttet hit med oss da jeg var liten.
Jeg hatet det fra første sekund føttene traff snøen.
Nå er det bare meg og moren min. Jeg tar vare på henne.
Snart er det bare meg igjen. Dette stedet tar ingen fanger.
Det suger livet ut av deg. I kveld er beviset.
Nå lapper jeg sammen en kriminell med to døde menn ved siden av.
Jeg trenger hjelp til dette. Jeg klarer det ikke alene.
-Ikke sånn her. -Jeg er lei for det.
Du er dypt involvert. Hjelp meg, ellers går vi begge under.
Vi trenger et sted å begrave dem.
Pass deg!
For sikkerhets skyld.
Sett deg.
Jeg har aldri drept noen før.
Ikke vær redd. Det er bare moren min.
-Hun merker ikke at du er her. -Har du ikke fått nok?
Langt ifra.
Det er ikke hver dag man er ansvarlig for et annet menneskes død.
Du mener kakerlakker. De ville drept deg uten å blunke.
Det endrer ikke at jeg er en morder. Det er vi begge.
Nå kan du pine deg med det hele natten.
Jeg skal sove litt. Takk for at du sydde meg sammen.
-Hei. -Hei.
-Er Calvin her? -Han er ikke seg selv i dag.
-Hvem er du? -En venn.
-Jeg visste ikke han hadde noen. -Vi har kjent hverandre i mange år.
Morsomt. Jeg har aldri sett deg før.
Hyggelig å møte deg.
Det gjenstår å se.
-Har du ikke lært deg å banke? -Hvem er jenta?
Eve. Hun bor utenfor byen. Hjelper meg med mamma.
-Sykepleier? -Sjaman.
Hun kontakter åndeverdenen for å helbrede.
-Tror du på sånt? -Spiller ingen rolle hva jeg tror.
Jeg er villig til å prøve alt. Kaffe?
-Hvordan går det med såret? -Jeg overlever.
-Jeg må be deg om en tjeneste. -Jeg tror jeg er tom for tjenester.
Du må gjemme dette for meg.
Er det jeg tror det er? Absolutt ikke.
-Det er tryggere hos deg. -Hva med min trygghet?
-Etter i går trodde jeg... -At jeg ville bli et mål?
-Jeg trodde jeg kunne stole på deg. -Stole på meg?
Jeg kjenner deg ikke engang, og du ber meg risikere livet igjen.
Hør her. Jeg ba deg ikke bli involvert.
Du inviterte deg selv. Takk for kaffen.
Vent. Jeg tar med meg filene.
-Jeg er jo allerede innblandet, sant? -Jeg setter pris på det.
Som om jeg hadde noe valg.
-Hvor skal du? -Ingen steder. Hva annet er her?
-Dette er vanskelig å slå, ikke sant? -Ser du ett fjell, har du sett alle.
Det hjelper meg å klarne hodet. Jeg kan navngi alle fly her.
Er det sånn du har det gøy?
Jeg kunne vendt meg til å bo på et sted som dette.
Det er ikke bare et sted, det er en livsstil.
Jeg misunner det. Harry valgte rett sted.
Folk her tror alt verdifullt finnes nær hjemmet,
i det enkle og minimalistiske hverdagslivet.
-Og du mener ikke det? -Det er gammeldags tankegang.
Folk her liker ikke forandringer... og stoler ikke på fremmede.
De er ikke så ille. Jeg lærte noen av dem engelsk.
Nå tar jeg mest vare på mamma og holder meg for meg selv.
-Hva feiler det henne? -Kreft.
-Har du familie? -En datter, Jessica.
Vi har ikke snakket på lenge.
-Kone? -Jeg var gift noen år.
Laura... Hun døde.
Etter det falt alt fra hverandre.
Kan jeg spørre deg noe?
Jeg skjønner ikke hvorfor du ikke bare tar pengene og drar.
Med to millioner kan du reise hvor som helst og aldri bli funnet.
Kanskje jeg ikke vil bli funnet.
Jeg vil ikke måtte se meg over skulderen hver dag resten av livet.
Jeg skal stoppe ham.
Befri verden for Ortega og tjene hver eneste krone av de pengene.
Jeg burde dratt til skogen, gravd opp pengene og forsvunnet.
Fulgt etter meg?
-Nei, jeg... -Du fulgte etter meg!
Ja.
Jeg må holde øye med deg.
-Dette er siste gang, Lucas. -Jeg ba ikke om hjelpen din.
-Det var enten ham eller meg. -Det begynner å bli en vane.
-Dette er ikke morsomt. -Nei.
Nei, det er det ikke.
Jeg burde begynne å kalle dette stedet Lucas Wades depot.
Ikke vær latterlig.
Det absurde er at jeg hjelper deg å begrave menn som vil drepe deg.
-Det burde du ha tenkt på. -Truer du meg?
Du burde holdt deg unna dette helt fra starten.
-Det er Ortega du bør frykte nå. -Ortega har aldri sett meg.
Jeg kunne gått herfra nå uten at han hadde merket noe.
Calvin Trask, 26 år. Midlertidig språklærer.
Sønn av Jason og Meredith Trask.
Ingen sukker i kaffen, og litt for glad i vodka.
Tenk hva Ortega kan finne ut om deg med ressursene han har.
Han vet trolig allerede alt om deg.
Du kan gå tilbake til huset og late som om du aldri møtte meg.
Men når de kommer... og de kommer, kan jeg ikke beskytte deg.
Jeg vil ikke ha mer uskyldig blod på hendene mine.
-Som Harry? -Harry var ikke uskyldig.
Men han fortjente ikke å dø.
Unnskyld, jeg bare... Jeg fikk litt panikk.
Jeg vil hjelpe.
Jeg ville aldri dra noen andre inn i dette rotet.
Ingenting har skjedd hele livet mitt, og på 24 timer faller alt sammen.
Det begynner å bli kaldt. La oss avslutte dette.
-Har du noe å drikke? -Det står på benken på kjøkkenet.
-Hvor lenge har du kjent Eve? -Bare et par år.
-Hun er... Hun er veldig hyggelig. -Ja. Det er hun. En god venn.
-Er hun sammen med noen? -Ikke som jeg vet.
Dette er en skikkelig sterk drink.
Harry må ha etterlatt den.
-Var dette Harrys hytte? -Mm. Ja.
Han bodde her av og til. Rart du ikke merket det, med dine spionvaner.
Men han var flinkere enn meg til å holde seg skjult.
Heldigvis etterlot han oss dette.
Og dette.
-Så det er det dette handler om. Hevn. -Nei, det handler om rettferdighet.
Ortega er gift. Han må drepes, og det er jeg som skal gjøre det.
Dette er det perfekte stedet å slippe unna med et mord.
-Datteren din? -Ja.
-Har du ringt henne? -Hun svarer ikke.
Du har kanskje ikke lagt merke til det, men jeg er ikke akkurat årets far.
Jeg kan ikke klandre henne for at hun ikke vil se meg igjen.
-Så bra at hun har blitt så frisk. -Du må ha gjort noe riktig.
Vi var lykkelige en stund. Laura og jeg hadde kjent hverandre i mange år.
Det var aldri noen tvil om at vi skulle gifte oss.
Hun elsket meg da jeg var fattig som en kirkemus.
Så begynte jeg å jobbe for Felipe Ortega, Gabriels far.
Hun likte det ikke, men det ga oss mat på bordet.
Og for første gang på mange år hadde vi penger.
Masse penger. Så kom Jessica.
Vi var lykkeligere enn du kan forestille deg. Det var gode år.
Så ble Laura syk. Hun var borte på et øyeblikk.
Jeg kastet meg inn i arbeidet med kartellene.
Hvitvasking, narkotika, grov vold.
Jeg brydde meg ikke lenger. Felipe døde, og Gabriel tok over.
Han var sadistisk, mye verre enn faren, men jeg brydde meg ikke.
Stakkars Jessica måtte betale prisen.
Jeg sendte henne for å bo hos Lauras søster. Jeg sa jeg skulle komme på besøk.
Det gjorde jeg aldri.
De sendte brev om Jessicas liv frem til for noen år siden.
Jeg forlot henne. Det var det beste jeg kunne ha gjort.
Alle kan tilgi.
Og så lever vi lykkelige alle våre dager?
-Ring henne, Lucas. -La det være.
Jeg tror vi begge trenger en til.
Den stakkars servitøren kunne ikke ha vært mer enn 19, herregud.
Så han sa: "Du kan ikke komme inn. "Det er ingen ledige bord."
Men han skjønte ikke at han hadde med Ortega å gjøre.
Herregud. Han var livredd, stakkars gutt.
Han trodde virkelig han skulle bli sendt hjem i en likpose.
Han flyttet den østeuropeiske prinsessen
fra bordet sitt så vi slapp å sitte i trekk.
Jeg syntes så synd på den stakkars fyren.
Mot slutten av kvelden sørget jeg for at han fikk godt med tips, og...
-Hvem er det? -Jeg må snakke med Calvin!
Det er akutt!
Å, Calvin, takk og lov. Det er moren din. Du må komme.
Jeg kom så fort jeg skjønte at noe var galt.
Nei. Det kan ikke være sant.
Jessica? Jessica?
Ja... beklager.
Beklager at jeg ringer så sent.
Det er meg. Pappaen din.
Jeg vet det er lenge siden.
Eh, men...
Jeg... Jeg trengte bare å høre stemmen din, vennen.
Jessie?
Jessica?
Moren din... har blitt lagt inn.
-Hvor skal du? -Ingen steder.
Hva er det mer å gjøre?
Utrolig, ikke sant? Nesten magisk.
-Ja. -Jeg blir aldri lei av å se på det.
Eve sa at jeg ville finne deg her.
-Hun er død. -Jeg vet.
Ta meg med deg. Når du drar herfra.
-Jeg kan ikke, jeg jobber alene. -Hva gjør vi da?
Nå er det annerledes.
Uansett... ville du ikke likt dit jeg skal.
Alle forlater dette stedet. Alle unntatt meg.
-La oss gå inn igjen. -Jeg løy for deg.
Da jeg sa at jeg aldri hadde drept noen før.
Faren min forlot oss ikke.
Da han flyttet oss hit, sa mamma at det kunne bli en ny start for oss alle.
Jeg trodde ikke helt på henne. Det ble bare verre.
En morgen tvang pappa meg til å bli med på fisketur.
Han var allerede full.
Han sa hvor patetisk jeg var, hvor skuffet han var over meg.
Jeg hatet ham. Jeg ønsket at han skulle dø.
Vi dro videre til sjøen, og... plutselig må han ha mistet fotfestet.
Han falt utfor kanten. Det må ha vært rundt 15 meter.
Jeg trodde han var død.
Så hørte jeg skrikene hans. Jeg så ned, og...
Han så ut som et skadet dyr. Det var ingen i nærheten.
Jeg visste jeg burde ringt etter hjelp. Jeg var livredd.
En del av meg syntes det ville være så enkelt å bare forlate ham der.
La ham dø. Men det var ikke så enkelt.
Han så opp på meg. Jeg sto der og gjorde ingenting.
Skrikene ble til klynking. Jeg gikk derfra.
Jeg gikk uten å se meg tilbake.
Han frøs i hjel. Men jeg visste at det var jeg som hadde drept ham.
Jeg var bøddelen hans.
Da mamma fikk vite det, ble hun knust. Det var det som gjorde henne syk.
I alle disse årene har jeg levd med skyld. Og nå er det bare meg igjen.
Alene, på kanten av Arktis.
Det var en ulykke. Du kan ikke straffe deg selv resten av livet.
Det er ikke verdt det, tro meg.
Alle trodde han bare forsvant. Men han er fortsatt her.
Jeg kan vise deg.
Har du holdt ham her hele tiden?
Jeg trodde det var best å vente til noen andre fant ham.
Men det skjedde aldri.
Jeg kommer hit av og til. Si til ham at jeg er lei meg.
Han må begraves. Vi kan ikke risikere at de andre likene blir funnet.
-Vil du si noe? -Alt ble sagt for mange år siden.
Hva gjør vi nå?
-Vi holder oss til planen. -Venter på Ortega.
Vi holder oss ett skritt foran.
Nå drar vi herfra.
Våkn opp!
-Drakk du nok i går kveld? -Er du bakrusen min?
-Du er ikke til mye hjelp sånn her. -Etter i går kan vel ingen klandre meg?
Kom igjen!
Sett deg.
Lucas, hva er det du gjør?
Jeg kunne spurt deg om det samme. Selv om jeg neppe ville trodd deg.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Du har mistet det, har du ikke?
-Kan du si hva dette gjelder? -Hva er klokka?
-Hvorfor? -Hva er klokka?
-Jeg vet ikke. Rundt åtte? -Mangler du noe?
-Gjelder dette en klokke? -Ikke bare en klokke.
Harrys klokke. Den har navnet hans inngravert, for Guds skyld!
-Hvordan fikk du tak i den? -Jeg kan forklare.
Det er best for deg.
-Jeg fant den i hytta di. -Jeg gjennomsøkte hytta grundig.
-Lyver du for meg? -Harry ga den til meg.
-Hva? -Klokka.
Den virket ikke, så han ga den til meg. Jeg reparerte den.
-Du kjente Harry og sa ingenting? -Jeg kjente ham knapt.
Men jeg møtte ham, ja.
Du hadde rett. Jeg la merke til ham da han kom til byen.
Akkurat som jeg gjorde med deg.
Jeg snakket med ham et par ganger. Jeg var nysgjerrig.
Vi får ikke mange besøkende her. Men han nevnte aldri noe om pengene.
Han sa bare at han var her i forretninger.
Dere hvisket bare søte ord til hverandre, eller hva?
Jeg husker ikke så mye av hva vi snakket om.
Vi tok et par drinker.
Jeg tror han bare var glad for å snakke med noen som kunne engelsk.
-Forventer du at jeg skal tro på det? -Det er sant.
Hva vil du jeg skal si?
Vi tok et par drinker, pratet, han ga meg klokka si, og jeg dro hjem.
Jeg så ham aldri igjen.
-Hvorfor fortalte du meg ikke det? -Jeg trodde ikke du ville tro meg.
Du sa han var blitt drept. Jeg visste ikke hvem du var.
Jeg kunne blitt neste offer. Jeg mente det var best å tie.
-Det var ikke meningen å lyve for deg. -Du burde sagt ifra!
Det vet jeg nå.
-Hvis jeg finner ut at du lyver... -Jeg lyver ikke.
Er det noe annet du mener du burde fortelle meg?
Ingenting.
Kom hjem til meg senere. Jeg vil gå gjennom planen.
Jeg kommer.
Jeg har vært bekymret. Ville bare sjekke hvordan det gikk.
Eve, jeg trenger litt frisk luft. Er du her når jeg kommer tilbake?
Selvfølgelig.
Unnskyld. Jeg leter etter noen, en engelskmann i femtiårene.
Du har kanskje sett ham?
Denne mannen. Har du sett ham?
-Nei. -Nei? Synd.
Beklager bryderiet, mr Trask.
Hvordan visste du hva jeg heter?
Norsken din har blitt dårligere.
Gabriel Ortega.
-Ransak huset hans. -Ja.
Men hjelp meg først å bære inn drittsekken.
Calvin, du har vært borte så lenge... Hvem er du?
-Jeg er en venn av mr Trask. -Nei, det er du ikke!
Vent, vent, vent.
Jeg elsker kvinner som gjør motstand.
-Vær så snill, gå! -Men jeg kom jo akkurat.
En søtnos som deg er en hyggelig overraskelse.
-Hva vil du? -Det var et spørsmål.
Jeg tåler ikke skitne knivblad.
Der ja. Det gir et mye renere snitt, ikke sant?
Hvordan kan en hyggelig ung mann som deg bli innblandet i noe så...
-Lumpent? -Lumpent... Det liker jeg.
Er dette slik du og din medsammensvorne så for dere at det skulle ende?
Jeg ser i hvert fall ikke at gamle Lucas er her og hjelper deg.
Jeg skjønner hva han hadde å vinne, men du?
Hva lovet han deg, halve summen?
Halvparten av pengene mine.
Trodde du virkelig at du skulle slippe unna?
Dere to jævlene... drepte tre av mennene mine.
Trodde dere jeg ville la dere stjele pengene mine uten konsekvenser?
-Jeg er ikke redd deg. -Det burde du være.
-Jeg har ingenting igjen å tape. -Det får vi se på.
Du tror kanskje du har en anelse om hvem jeg er.
Men du kan ikke engang forestille deg hva jeg er i stand til.
Jeg vet alt om deg, mr Trask. Ingen kan hjelpe deg nå.
Når jeg er ferdig, vil ikke engang Lucas kjenne deg igjen.
Det er ingenting mot det jeg har planlagt for ham.
Du aner ikke hvor lenge jeg har sett fram til dette.
Calvin?
-Fant du noe? -Ja, faktisk.
Jeg trodde Lucas var smartere enn dette.
-Noen problemer? -En jævla kjerring.
Hun blir ikke noe problem lenger.
-Hvordan har vår lille venn det? -Det morsomme har så vidt begynt.
Faen! Skyt ham! Skyt ham!
Lucas Wade. Så hyggelig at vi endelig fikk oppmerksomheten din.
-Harry? -Hallo, partner. I egen person.
Jeg har sett fram til dette rørende gjensynet.
-Du er død. -Hva sier ordtaket?
Ryktene om min død har vært sterkt overdrevne.
-Lever han fortsatt? -For øyeblikket.
Hvorfor kommer du ikke inn og setter deg? Vi har nok mye å snakke om.
Dere to kommer til å bli veldig slitne.
Jeg trodde vi kunne ha en sivilisert samtale.
-Hold kjeft. -Vi har reist langt for å møtes, Lucas.
Neste gang får du vente på invitasjon.
-Fikk du ikke meldingen min? -Jo, jeg fikk meldingen din.
Den ligger begravd ute i snøen.
Jeg burde latt Harry skyte deg på kloss hold for den kommentaren.
La oss se hvem som blunker først. Dette kan bli skikkelig stygt.
-Hvorfor, Harry? -Hørte du det?
Han vil vite hvorfor, Harry.
Det er ikke personlig. Ortega fant ut av transaksjonene våre.
Før jeg rakk å skyte ham i hodet
røpet han medhjelperen, kartet og pengene på få sekunder.
Utrolig hvor raskt en rotte forlater et synkende skip.
Da hadde du fått feil info om at jeg var død,
og din eneste sjanse var å ta kartet og stikke av med to millioner dollar.
Etter alt vi har vært gjennom, Harry. Hvordan kunne du?
Det er egentlig enkelt. Mitt liv eller ditt.
Det sier vel sitt, gjør det ikke?
Det du gjorde krevde mot. Jeg er imponert.
Jeg trodde alltid du bare var en av pappas patetiske håndlangere.
-Jeg stolte på deg med livet mitt! -Og det er akkurat derfor jeg er her.
Hvis noe skjer meg, finnes det filer og opptak
som vil sende deg i fengsel og kaste nøkkelen!
Disse opptakene?
Neste gang du vil få noe gjort, Lucas, så ikke legg det i hendene på en guttunge
eller en stakkars, forsvarsløs ung kvinne.
Det er virkelig synd. Hun var ikke så verst.
-Dere jævla monstre! -Hold kjeft!
Så hva da? Skal du drepe meg nå?
Tror du ikke du trenger meg lenger, nå som du har Harry?
Hvordan vet du at jeg ikke har gravd dem ned et annet sted?
Det vet vi ikke. Det er derfor vi alle skal ut i snøen.
Og hvis de ikke er der ute, har jeg en måte å få deg til å snakke.
Du har kanskje ikke merket det, men det er jeg som sikter på deg.
Jeg vil ikke at noe vondt skal skje med deg ennå.
Men hvis du ikke gjør som jeg sier, vil vennen din her få oppleve
en svært skarp følelse i øyet.
-Og jeg vil skyte. -Hvor fører det oss, Harry?
Når han får tak i pengene, er du en død mann, Harry.
Tror du han lar deg leve etter at du har forrådt ham?
Ikke engang du er så dum.
Dette er delen der du prøver å vende høyrehånden min mot meg.
Så forutsigbart.
-Du betyr ingenting for ham, Harry. -Han har tilbudt meg en bedre avtale.
-Tror du han deler pengene med deg? -Pengene og noe bedre.
-Makt. -Du er gal.
-Du er like syk som ham. -Jeg tar det som et kompliment.
Du er en død mann, Harry.
Hva enn den syke jævelen har lovet deg, er det bare løgn.
Synd at du ikke får leve lenge nok til å finne det ut.
Hvis det er noen trøst, så føler jeg meg virkelig ille til mote.
Nå er det nok! Vi går, før jeg hugger hodet av ham!
Slipp den! Gå dit bort!
Ah, ikke tenk på det engang.
Slipp våpenet, Harry.
Der ja.
-Stikk! -Men hva med deg?
Gi meg den, nå.
Ah. Det sparer meg for arbeid senere.
Bli stående der.
Få opp tempoet. Vi skal ut og gå.
-Ingen meningsløs runde nå. -Vi går riktig vei.
For ditt eget beste bør du ikke lyve for meg!
Skyter du meg nå, må du lete resten av livet.
Du har rett. Men gir du meg ikke det jeg vil ha, må jeg drepe deg.
Så finner jeg datteren din.
Jeg vil gjøre ting med henne så hun ikke kan identifiseres.
-Du vet det. Hun vil dø... -Nå er det nok!
-Jeg skal faen meg drepe deg. -Bedre lykke neste gang.
Slik jeg ser det, har du ingen kort igjen.
Ikke vær så sikker på det.
Legg fra deg pistolen nå, ellers er du død.
Forventer du at jeg skal tro at du kan bruke den der?
-Sett meg på prøve. -Hør nå...
-Vi kan sikkert bli enige. -Jeg inngår ingen avtaler med psykopater.
-Løsne tauet hans nå. -Tenk litt på det.
Nei!
Din jævla idiot!
Nei, nei, nei... Ingen brå bevegelser.
Gå dit bort! Kom igjen!
Ingen flere triks nå, ellers tømmer jeg magasinet i dere.
Fort deg!
-Hva faen tenkte du? -Jeg prøvde å redde livet ditt.
-Nå er vi begge ferdige, eller hva? -Du ga meg en pistol uten kuler.
Åh, beklager at jeg prøver å redde oss uten flere dødsfall.
-Som din angivelig døde partner Harry? -Ikke så angivelig død lenger.
Hvorfor ventet du så lenge? Fem minutter til, så var jeg død.
Du klarte deg fint. Han ville ikke drept deg før jeg kom.
Hva? Mener du at jeg var agnet?
Helt utrolig. Dra til helvete!
Og gratulerer med den smidige planen.
Hold kjeft!
-Her er det. -Det er nok best sånn.
Sett i gang.
-Hjelp ham. -Med hva?
Det bryr jeg meg ikke om. Gå ut i snøen og bruk hendene.
Jeg vil ikke at dette skal ta hele natten.
Lucas, jeg har aldri tålt deg.
Jeg lot deg bli av lojalitet til faren min.
-Hva vet du om lojalitet? -Der tok du meg.
Du og Harry hadde en god plan,
men trodde dere virkelig dere kunne lure to millioner fra meg?
-Ja, vi var nesten i mål. -Nesten. Synd du valgte feil partner.
Harry var altfor grådig og dum.
Du utnyttet idioten i håp om å ri inn i solnedgangen med pengene.
Ja, noe i den duren.
Du visste at jeg før eller siden ville ta deg igjen.
-Jeg regnet med det. -Ble det som du håpet?
Er det den?
Få den fram. Skynd deg! Kom igjen, kom igjen!
Åpne den!
Hva faen? Skal dette være morsomt?
-Jeg kan ikke forklare... -En av dere forklarer, raskt.
Jeg vil ha de jævla pengene mine!
Jeg vet ikke. De var her...
-Tror du dette er et jævla spill? -Jeg tok dem! Det var meg.
-Hva? -Jeg flyttet dem her om kvelden.
-Jeg mente det var tryggere. -Jeg visste jeg ikke kunne stole på deg.
-Jeg prøvde å hjelpe deg. -Så du vet hvor de er?
-Ja. -Det er alt jeg trenger å vite.
Nei!
-Han er døende. -Jeg håper det.
Din jævel.
Lucas. Lucas, jeg er så lei meg.
-Kom deg opp! -Jeg kan ikke bare forlate ham sånn.
Det finnes bare én ting igjen for ham: å dø som den skabbete rotta han er.
Jeg sa, kom deg opp!
Nå skal du fortelle meg hvor du har gjemt pengene mine.
Dra til helvete!
Kom igjen, vis meg. Kom igjen!
Beveg deg, for faen!
Det er best at du ikke lyver, ellers ender du som kompisen din.
Du har havnet i en skitten verden.
Hadde det vært annerledes, kunne du jobbet for meg.
-Du er gal. -Ikke fornærm en bevæpnet mann.
-Her. -Her?
-Det var her jeg begravde dem. -Da får du begynne å grave.
-Hvordan ble du innblandet i dette? -Jeg hadde ingenting bedre å gjøre.
Nysgjerrighet er alltid forrædersk.
Hvis det trøster deg, vil dere to snart bli gjenforent.
Jeg vet ikke hva Lucas har sagt om meg, men jeg var en rettferdig mann.
Faren min formet meg. Jeg har alltid levd i hans skygge.
Men ikke lenger. Jeg er fryktet. Jeg har kontroll.
-Respekt. -Respekt?
Jeg driter i deg og faren din.
Jeg er ikke interessert i historiene dine. De betyr ingenting for meg.
-Jeg vil bare få dette overstått. -Jeg har drept for mindre.
Kall meg synsk, men var ikke det alltid planen din?
-Jeg fant dem. -Flytt deg!
Flytt deg!
Hva faen er dette?
Din jævel...
Du tok de jævla pengene mine!
Hvor er pengene mine?
-Hvor er de? -Du får aldri se en krone av dem.
Jeg skal faen meg drepe deg!
I like måte.
Lucas?
Herregud, Lucas.
Herregud.
-Hvor er Ortega? -Han er død.
-Bra. -Snakk ikke.
-Jeg henter hjelp. -Det finnes ingen hjelp her ute.
Jeg er døende.
Lucas, jeg er så lei meg. Alt er min skyld.
Jeg har én tjeneste å be deg om. Den siste, jeg lover.
Hva som helst.
Bruk litt av pengene til å komme deg herfra.
-Selvfølgelig. -Gi resten til datteren min, Jessica.
Det er det minste jeg skylder henne.
Si til henne at jeg elsker henne... og at jeg er lei meg.
-Ikke glem det. -Det gjør jeg ikke.