Downloaded from YTS.MX
November 1942.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Flotila 200 britských a amerických lodí
priplávala k pobrežiu severnej Afriky.
Operácia Torch sa čoskoro začne.
Priamo pred očami miestnych ľudí,
prúdi 100 000 mužov na pláže Maroka a Alžírska.
Je to práve toto bojisko
tu v severnej Afrike, kde sa v rokoch 1940 až 1943
začala písať slávna kapitola 2.svetovej vojny:
Púštna vojna.
Prečo veľmoci prišli bojovať
do náročných púštnych podmienok severnej Afriky,
tak ďaleko od epicentra svetovej vojny?
A ako sa v ohnisku púšte,
podarí spojencom zasadiť jeden z prvých veľkých úderov
vojskám Ríše?
Púštna vojna, vojna, ktorú nikto nechcel,
mala obrátiť svetovú vojnu hore nohami.
HITLEROVA KATASTROFÁLNA PÚŠTNA VOJNA
TRIPOLIS LÍBYA
Všetko to začalo veľkým riskantným krokom malého diktátora
túžiacom po moci:
Benito Mussolini.
Vyhlásil:
„Taliansko je popravde väzňom Stredomoria.“
Il Duce chce obnoviť slávu Rímskej ríše.
Sníva o ovládnutí Stredozemného mora
a rozšírení svojej ríše do Afriky.
Mussolini sa cíti byť stiesnený v Afrike, ktorej vládnu
staré koloniálne veľmoci Francúzsko a Spojené kráľovstvo.
Na jeho vlastnú ríšu je žalostný pohľad.
Na východe ovláda iba Somálsko,
Etiópiu a Eritreu.
Na severe bola Líbya dobytá železom a krvou.
V roku 1912 Taliansko zvíťazilo pomocou masakrovania obyvateľstva.
V lete 1940,
Druhá svetová vojna zahalila Európu do plameňov.
Po ovládnutí časti Európy,
vojská Tretej ríše v priebehu niekoľkých týždňov obsadili Francúzsko.
Obkľúčené Anglicko
sa tiež obávalo, že podľahne hrozbe nacistov.
Nemci a Taliani, zjednotené štáty Osi,
zastávajú silnú pozíciu.
LÍBYA
Je to šanca, ktorú Il Duce nemieni premárniť.
Chce, aby boli staré koloniálne veľmoci
vyhnané z Afriky.
Nastal čas Talianska.
SEPTEMBER 1940
Z Líbye nariaďuje svojim vojskám vstúpiť do Egypta,
kráľovstva pod kontrolou Veľkej Británie.
80 000 mužov sa presúva asi 100 km
na egyptské územie.
Talianski generáli váhajú.
V ich očiach je ich armáda nedostatočne vybavená
a nie je pripravená na takéto dobrodružstvo.
LONDÝN
Winston Churchill sa Egypta nechce vzdať.
Za žiadnu cenu.
Odkedy sa Francúzsko vzdalo,
Ríša rozširuje svoju kontrolu nad Európou.
Pre britského premiéra
by bola ďalšia porážka neprijateľná.
Najmä preto, že Luftwaffe
neúnavne bombarduje Anglicko.
Churchill vie, že spása Británie závisí od zdrojov
jej impéria viac, ako kedykoľvek predtým.
Suezský prieplav patrí Egyptu.
Pre Londýn je to dôležitá tepna
na prepravu surovín.
Pre Churchilla je to veľmi vážna situácia.
A tak starý buldog bije na poplach a mobilizuje
všetky zdroje Spoločenstva národov.
Tisíce austrálskych, novozélandských a juhoafrických vojakov
prichádzajú do Káhiry aby sa pripojili k Britom.
Títo muži opustili svoje rodiny a prácu,
aby prišli bojovať do púšte.
9. DECEMBER 1940
V decembri Briti zaútočia.
Na ich veľké prekvapenie
je to ako prechádzka v parku.
Taliani sú dezorganizovaní
a stiahli sa 800 km späť do Líbye.
Briti dokonca obsadili Tobruk, strategický prístav.
TOBRUK
Generáli Jeho Veličenstva vedia, že v týchto púštnych krajinách
je pánom ten, kto kontroluje prístavy.
V priebehu niekoľkých týždňov
dosiahli jednotky Spoločenstva jednoznačné víťazstvo.
Začiatkom roku 1941, okupujú východnú Líbyu.
A moslimské obyvateľstvo oslavuje svojich osloboditeľov.
Nezabudlo na 100 000 obetí,
za ktoré bolo Taliansko zodpovedné.
Arabi a Briti dokonca dospeli k dohode.
Tisíce Líbyjčanov súhlasilo, že bude bojovať za Veľkú Britániu.
Churchill im za to sľúbil nezávislosť
hneď, ako zvíťazia.
Je to vynikajúci spôsob ako znížiť rímsky vplyv.
Il Duce túžil po sláve
no neostalo mu teraz nič, len hanebná prehra.
Zanecháva za sebou 400 tankov a 130 000 zajatcov
na bojisku.
CESTA BENITA MUSSOLINIHO
Mussolini chcel v Afrike presadiť svoje pravidlá.
Teraz musí volať o pomoc.
NEMECKO
Začiatkom roka 1941,
Hitler obrátil svoj pohľad na východ.
Spolu so svojimi generálmi
sa zameriava na svoj veľký projekt
Operáciu Barbarossa,
dobytie Sovietskeho zväzu.
V mysli vidí, ako jeho víťazstvo nastane
na ruských stepiach.
19. JANUÁRA 1941
Zdrvený Mussolini vie, že jeho načasovanie nie je najlepšie.
Ale potrebuje pomoc svojho spojenca,
ak nechce úplne stratiť Líbyu.
Takáto potupa by zničila jeho reputáciu.
Zo strategického hľadiska považuje Hitler severnú Afriku
za druhoradé dejisko bojových operácií.
Obáva sa však, že oslabený Mussolini stratí svoju moc.
Porážka Il Duceho by ohrozila bezpečnosť
južného krídla jeho európskej pevnosti.
Súhlasí, že pomôže svojmu spojencovi,
ale za jeho podmienok.
Akýkoľvek zákrok nemeckej armády nesmie,
za žiadnych okolností,
narušiť operáciu na východe,
ktorá sa mala začať v najbližších mesiacoch.
Führer pošle Mussolinimu na pomoc iba malý expedičný zbor.
Afrika Korps sa skladal len zo 45 000 mužov a 174 tankov.
12. FEBRUÁRA 1941
Zbor zakotvil v Tripolise, v hlavnom meste talianskej kolónie.
Má za úlohu jediné:
Pomôcť Talianom znovu dobyť východnú Líbyu
a chrániť ju pred britskými útokmi.
Esom v rukáve je však prítomnosť generála Rommela,
veliteľa týchto jednotiek.
Vo veku 49 rokov je Rommel na generála primladý,
avšak Führer si ho obľúbil.
Do Tripolisu prichádza po úspechoch
z bitky o Francúzsko.
Z formálneho hladiska prijíma Rommel rozkazy od Talianov,
no je ctižiadostivý
a nemá v pláne hrať druhé husle.
V Afrike chce Rommel dosiahnuť slávu
aj za cenu neuposlúchnutia svojich nadriadených.
Afrika Korps je len niekoľko týždňov
na africkom území,
no Rommel je už teraz nedočkavý.
24. marca, 1941,
bez toho, aby varoval Rím či Berlín,
znenazdania zaútočí na východ.
Jeho zámer je jasný.
„Mojou prvou úlohou,“ vraví,
„je znovudobytie východnej Líbye.
Druhou je severný Egypt
a Suezský prieplav.“
Je to abmiciózny plán.
Z krajiny faraónov
môže smerovať do mesta Baku na Kaukaze
a zmocniť sa vzácnych ropných zdrojov.
ZSSR
Tam sa môže stretnúť s vojskami Wehrmachtu
a zaútočiť na Rusko.
Je to čisté velikášstvo
a nie niečo, čo od neho očakávajú jeho nadriadení.
Jeho vojsko s tým však súhlasí,
hlavne preto, lebo Afrika Korps sa z časti skladá z dobrovolníkov,
ktorí sú hlboko oddaní Ríši.
Severná Afrika poskytuje Rommelovi ideálny priestor
na jeho plány.
Na týchto rozľahlých územiach
môžu jeho Panzery jazdiť na plný plyn.
Jeho stratégia spočíva v čelnom útoku
a neberie ohľad na útoky zboku alebo zozadu.
Spolieha sa na moment prekvapenia
a vlastnú intuíciu.
Týmto spôsobom si získal priazeň Führera.
Rommelov náhly útok šokoval Britov.
Nemci predsa len nie sú to isté čo Taliani.
Tvárou v tvár takémuto hrozivému protivníkovi
sa začínajú objavovať znepokojujúce slabiny britskej armády.
Muži sú nedostatočne vycvičení
a ich vybavenie je schátralé.
Ako poznamenáva britský lekár James Graham,
Afrika Korps prináša skazu.
„Bol to bleskový útok.
Pohltili nás.
Celá oblasť bola posiata dymiacmi troskami,
telá ležali všade naokolo.
Niektorí boli nažive, iní nie.
Našou hlavnou úlohou bolo zmierniť utrpenie.
Na ľútosť nebol čas.
Pochovávanie vykonávané na mieste
ostatnými vojakmi, ak to nepriateľ dovolí.“
Keď si všimol, že Briti ustupujú,
Rommel sa rozhodne napredovať do Egypta smerujúc hlbšie
do púšte.
Je si plne vedomý, že teraz neoposlúcha rozkazy.
Svojej žene, Lucie, napísal:
„Moja drahá Lucie,
útočíme s pozoruhodným úspechom.
Riskujem priamy postup
navzodry všetkým rozkazom a inštrukciám,
aby so využil túto skvelú príležitosť.“
Rommelov cieľ je Tobruk.
Jeho skromným cieľom je dobyť ho v priebehu niekoľkých dní.
Považuje to len za formalitu.
Aby sa vyhli katastrofe, Briti ustupujú k egyptským hraniciam.
Opúšťajú celé územie, ktoré obsadili v Líbyi
s výnimkou Tobruku.
APRÍL 1941
TOBRUK
Tobruk bráni 25 000 vojakov Spoločenstva národov.
Ich zásoby prichádzajú po mori.
Briti tento hlbokomorský prístav nikdy nedajú do rúk Rommela.
Ak by sa ho zmocnil,
využil by ho na zásobovanie svojho vlastného vojska,
čo by mu umožnilo zaútočiť na Egypt.
V prvej línii je život ťažký, keď ste v obkľúčení.
Muži sa pred bombardovaním ukrývajú v dierach zamorených blchami.
„Ako krysy,“ ako tvrdí
nemecká propaganda.
Preto sa vzdorovito nazývajú Tobrucké krysy.
Denne na nich útočia.
Tobruk sa zatiaľ stále drží.
Rommel má problémy.
Dni trávi návštevami svojich jednotiek roztrúsených
v okolí Tobruku a na egyptských hraniciach.
Na rozdiel od dôstojníkov Wehrmachtu
pohŕda štátnickými povinnosťami.
Chce vidieť boje z prednej línie.
A neúnavne prikazuje svojim mužom, aby prerazili nepriateľskú líniu,
nech to stojí čokoľvek.
Nemecký poručík Robert Witzke bojuje
v prvej línii.
Manželke napísal:
„Drahá Inge, každý deň dochádza k útokom.
Každý deň sa snažíme zistiť, kto z našich bratov
je stále nažive.
Mnohí sú mŕtvi, ale ešte viac je zranených.
Inge, mysli na mňa.“
Po 15 dňoch obliehania,
Rommel spotreboval obrovské množstvo munície
a čoskoro sa mu minie palivo.
Na tom mu však nezáleží, veď ako vyhlásil práporu guľometníkov,
„O osem dní budeme v Káhire.
Pošlite správu ďalej.“
Rommel vedie príliš ambicióznu vojnu bez toho, aby sa staral
o jeden rozhodujúci prvok:
palivo a zásoby.
Dodanie 53 000 ton zásob mesačne,
ktoré si jeho neúnavné útoky vyžadujú, je však náročná úloha,
pretože zásobovacie trasy Osi sú dlhé a nebezpečné.
V Stredozemnom mori Briti sledujú
talianske nákladné lode, ktoré sa snažia dostať do Tripolisu,
jediného prístavu kontrolovaného zborom Afrika Korps.
Napriek tomu sa im darí dodať 80% zásob.
Benzín, voda, jedlo, munícia.
Každý deň po vyložení
sa zásoby musia dostať na front.
Je to celkom náročné.
Prejsť 1200 km dlhú cestu z Tripolisu na front
trvá 14 dní.
Pre mužov je to veľká skúška.
Je iróniou, že nákladné autá spotrebujú polovicu benzínu, ktorý prevážajú.
Rommelovi už dochádza trpezlivosť s týmito logistickými obmedzeniami.
Jeho jednotky sú unavené a nedokážu dobyť Tobruk.
Jeho taktika stála život 53 dôstojníkov,
a 1200 mužov.
Afrika Korps je veľmi oslabený,
ale drží sa.
Je však ďaleko od svojich základní
a má problémy s dopĺňaním paliva.
Je na nechránenom mieste.
Protiútok nepriateľa by ho mohol zničiť.
Chamsín, horiaci vietor, ktorý môže fúkať niekoľko dní v kuse,
ohlasuje začiatok silného tepla.
Od mája do októbra nie je možné bojovať
medzi 12:00 a 16:00.
Počas dňa je neznesiteľná horúčava.
V noci mrazivý chlad.
Poručík Witzke prežil peklo Tobruku
a teraz čelí novým skúškam.
V júni 1941 sa zdôverí svojej manželke:
„Horúčava je slabé slovo.
Posledných 10 dní
bolo na slnku 58 až 60 stupňov.
Už som schudol 9 kíl.
Ak nás odtiaľto nedostanú,
všetkých nás to privedie do šialenstva.“
„Najväčším problémom bola voda,“
lamentuje ďalší vojak.
„Piť, stále piť.
To bola podstata celej našej existencie v púšti.“
Vojaci tiež čelia aj pohrome púšte:
muchám.
Krátko po východe slnka prichádzajú v húfoch,
priťahované ľudským potom,
jedinou dostupnou vlhkosťou v týchto vyprahnutých oblastiach.
Neexistuje spôsob, ako im uniknúť.
Rommelovi muži v jedle nenachádzajú útechu.
Je nedostatočné v kvalite aj kvantite.
Snažia sa to zlepšiť tým,
že obchodujú s beduínmi.
Tento obchod možno zlepší Robertovi Witzkemu jeho každodenné útrapy,
ale predovšetkým to potvrdzuje, aký je to hrozný rasista.
„Títo psi sú takí prefíkaní, že si za vajíčko pýtajú majland.
Všetci si myslíme, že sú to špióni.“
„Keď sa pozriete na týcho humusákov,
napadne vám len jediné, treba tú spodinu vyhubiť.
Na vrchole leta v líbyjskej púšti,
zdrvujúce teplo paralyzuje armády.
Zatiaľ čo muži z Afrika Korps trpia
nedostatkom zásob, na druhej strane,
medzi britskými jednotkami táboriacimi na egyptských hraniciach,
je to depresia, ktorá trápi mužov.
Už osem mesiacov žijú izolovane v púšti
a nemajú sa ako rozptýliť.
Vojak, ochromený nudou, píše do svojho denníka:
„Každý deň je to stále to isté.
Všade naokolo je púšť.
Vysáva to z človeka ducha.
Na nič sa tu nedá pozerať,
nič sa tu nedá počúvať.
Jediné, čo nás drží nad vodou je myšlienka na domov.“
LONDÝN
JESEŇ 1941
Churchill je naštvaný.
Všetko nasvedčuje tomu, že jeho vyčerpané vojsko nie je schopné
poraziť Rommela.
Premiér sa preto rozhodne poslať posily,
ktoré boli v priebehu mesiacov zvolané z celej ríše.
Od tohto momentu sa severná Afrika stala dôležitým bojiskom.
Indovia, Afričania, Malťania,
židia z Palestíny,
Maurícijčania.
Na jeseň roku 1941 prišlo do britských radov
viac ako 150 000 mužov.
K nim sa pripájajú vojská Slobodného Francúzska.
Reagujúc na výzvu generála De Gaulla,
budú pokračovať v boji za prinávratenie cti Francúzska.
Zapojením svojich obrovských síl,
Churchill núti Hitlera zvýšiť stávky.
DECEMBER 1941
Takmer 3200 km od horiacich pieskov Afriky
vstupuje veľká ofenzíva proti ZSSR
do rozhodujúcej fázy.
Pri teplotách -30 stupňov Celzia
sa Wehrmacht pokúša dobyť Moskvu.
V momente, keď východ zaberá všetku jeho pozornosť,
sa Hitler rozhodne poslať svojmu chránencovi posily.
Nemôže si dovoliť stratiť severnú Afriku.
TRIPOLIS LÍBYA
Zverením velenia nekontrolovateľnému generálovi,
Führer premenil púšť na pascu,
pretože Rommel sa nevzdal svojich fantázií.
Práve naopak.
V januári 1942 konečne prichádzajú Hitlerove
sľúbené posily.
Nestačí to síce na vyriešenie jeho logistických problémov,
ale je to dosť na to, aby mohol snívať o novom útoku na Káhiru.
Rommel prekvapivo opäť pokračuje
vo svojom šialenom pláne.
Nadšený píše svojej manželke Lucie:
„Drahá Lucie, mám v hlave niekoľko plánov, o ktorých
by som sa v tejto chvíli nikdy neodvážil hovoriť so svojimi
dôstojníkmi, inak by si pomysleli, že som sa zbláznil.
Poznáš ma, že práve skoro ráno mi napádajú
najlepšie nápady.“
Neexistuje žiadna záruka
že ho Briti dokážu zastaviť.
Ich nový generál, Claude Auchinleck,
má jasnú prevahu v mužoch aj vo výbave.
Churchill však nevsadil na správneho koňa.
Auchinleck sa nevie obklopiť
tými správnymi ľuďmi.
Dlhý čas slúžil v Indii,
a svojich podriadených si nevybral správne.
Celé mesiace posielal stovky tankov do záhuby tým,
že ich nechal útočiť čelne,
ako kavalérie za starých čias.
V máji 1942 sa Rommel pokúsi o bezprecedentný a veľmi riskantný manéver,
aby svojho nepriateľa vyradil z hry.
Rozhodne sa obísť obrannú líniu chrániacu Tobruk,
s cieľom dolapiť ho zozadu a rozdrviť jeho armádu.
V odľahlej oblasti
však narazí na nečakanú prekážku,
Bir Hakeim.
BIR HAKEIM
Je to miesto, ktoré držia vojská
Slobodného Francúzska pod vedením generála Koeniga.
Ich počet činí:
3700 mužov.
Napriek záplave ohňa, ktorú rozpútali Panzery a Stuky,
dokázali svojim hrdinským odporom
zablokovať Afrika Korps na 15 dní.
Vďační Briti využijú túto situáciu.
Vďaka času, ktorý pre nich získali De Gaullovi muži
sa Auchinleckova 8. armáda, uprostred debaklu,
vyhla obkľúčeniu.
Sťahuje svoje jednotky za egyptskú hranicu,
ale po druhýkrát
prenecháva východ Líbye nepriateľom.
Toto je Tobruk.
Rommel dosiahol svoj hlavný cieľ,
dobyť prístav Tobruk.
21. JÚN 1942
Robert Witzke hrá hlavnú úlohu
v tomto víťazstve.
„Náš prápor,“ raduje sa,
„mal opäť čestnú úlohu
byť v predných líniach.
Ježiši Kriste, Tobruk je náš!
Stále tomu nemôžem uveriť.“
Dva dni po triumfe
je Robert Witzke ťažko zranený.
Evakuujú ho do Nemecka.
Maršal Rommel kontroluje pozície v mestskom prístave.
Nad Tobrukom sú stále husté oblaky dymu.
Maršal Rommel...
Nemeckí vojnoví reportéri sledovali každý
Rommelov krok počas poslednej fázy bitky.
Ich zábery dávajú jeho hrdinskému činu globálny dosah.
PREČO TOBRUK PADOL:NEPRIATEĽ MAL PRESILU 3 KU 1
Začal sa šíriť mýtus o Púštnej líške.
PÁD TOBRUKU
A zatiaľ čo sa všetky kamery sústreďujú na Rommela,
dávajú pozor, aby nenakrútili krvavú pomstu
talianskych osád.
Arabský ľud si zvoil stranu Britov.
A teraz za to musia zaplatiť.
Rabovanie a vraždy sa množia.
Jeden Talian sa raduje:
„Sotva Angličania utiekli,
každý Arab, ktorého sme našli, dostal guľku do hlavy
alebo granát do brucha.
Naši vojaci sú teraz tu
a dokončujú prácu.“
Násilie pocítilo aj 30 000 líbyjských Židov,
či už podporovali Britov alebo nie.
Fašistické rasové zákony boli predtým voči týmto
talianskym občanom aplikované len mierne,
ale vojenské neúspechy vyvolávajú radikalizáciu
fašistického režimu.
Il Duce sa rozhodne uväzniť všetkých Židov v regióne.
Celé rodiny sú zatknuté,
naložené do kamiónov a umiestnené do koncentračných táborov
zriadených na okraji púšte.
Najhorší z týchto táborov je v Giado,
240 km južne od Tripolisu.
Celkovo tam držali 3000 väzňov,
štvrtina z nich zomrela na podvýživu
a zlé zaobchádzanie.
WASHINGTON
22. JÚN 1942
Katastrofa Tobruku postihne Churchilla, keď sa stretáva
v Bielom dome s Franklinom Rooseveltom.
„Je to jedna z najťažších rán, ktoré si počas vojny pamätám.
Porážka je jedna vec, potupa druhá.“
Churchillov spôsob vládnutia sa otvorene spochybňuje.
Briti už nedôverujú svojmu premiérovi s vedením vojny.
Tak ako Mussolini s Hitlerom,
Churchill teraz musí získať podporu svojho spojenca.
V stávke je jeho politické prežitie.
Na mnohých stretnutiach obťažuje Roosevelta
aby mu pomohol vyhladiť Afrika Korps.
Jeho plánom je pristáť v severnej Afrike.
Rovnako ako Hitler, ani americkí generáli nemajú
chuť zasahovať v tomto regióne.
Veria, že ak chcú poraziť Nemecko,
musia zasiahnuť do jeho srdca v Európe.
Plánujú pristátie na francúzskom pobreží,
ku ktorému by mohlo dôjsť už o rok.
Aby presvedčil svojho hostiteľa,
Churchill trvá na tom, že by bolo nesprávne zostať rok neaktívny,
kým verejná mienka v USA je netrpezlivá
a hladná po víťazstvách.
Je to argument, ktorý amerického prezidenta nenecháva ľahostajným
a je pravda, že ho čoskoro čakajú voľby.
Púštna líška ignoruje všetky tieto plány.
Koncom júna 1942 sa rozhodne postúpiť do Egypta,
tentoraz s Hitlerovým požehnaním.
Führer teraz považuje dobytie Egypta
za historickú príležitosť na zničenie Britského impéria.
AL-ALAMAJN
Al-Alamajn je malá železničná stanica na egyptskom pobreží.
Nikto nemohol tušiť, že toto stratené miesto sa čoskoro zapíše do histórie.
TELEGRAFNÝ ÚRAD
Toto je však miesto, kde Briti zmenia
priebeh vojny.
Claude Auchinleck si zvolil toto miesto, aby ho znovu
neobkľúčila Púštna líška.
Z každej strany má neprekonateľné prekážky.
More na severe,
rozľahlá oblasť mäkkého piesku na juhu.
V júli 1942 Rommel zahajuje, ako dúfa,
rozhodujúcu ofenzívu na Al-Alamajn.
Hneď ako Nemci zaútočili na El Alamein,
nastali pre Britov ťažké časy.
Počas nasledujúceho roka utrpeli porážku za porážkou,
napriek ich vysokému počtu.
Nešikovné stratégie ich vodcov a
strach z Rommela podkopali ich odhodlanie.
Vo svojej poľnej nemonici
Dr. James Graham eviduje príval vojakov,
ktorí sú ranení a neschopní boja.
Zisťuje, že niektorí sa radšej zmrzačia,
než aby sa vrátili do prvej línie.
„Trik spočíval v tom, že ste otvorili náboj
a prehltli obsah, ktorý bol škodlivý pre pečeň.
Po pár týždňoch v nemocnici
tu bola šanca, že vám dajú prácu mimo bojiska.
V lete 1942 Auchinleck vidí, ako sa jeho muži
vo veľkom vzdávajú nepriateľovi.
Takéto porazenectvo je neakceptovateľné.
Vyzýva na opätovné zavedenie
trestu smrti pre dezertérov.
Auchinleckovi sa podarilo zastaviť ofenzívu Osi, ale upadá do nemilosti.
Je zodpovedný
za úpadok morálky svojich vojakov.
3. AUGUST 1942
Winston Churchill, zmietaný úzkosťou,
sa začiatkom augusta ponáhľa do Káhiry.
Náhle prepustí Clauda Auchinlecka.
Ako jeho náhradu
si zvolí generála Bernarda Montgomeryho.
Churchillovi sa zdá byť príliš hrdý,
ale aj tak si Montgomeryho vyberá pre jeho vzácnu charakterovú vlastnosť:
nesmiernu sebadôveru,
ktorú dokáže preniesť na ľudí okolo.
James Graham je pridelený na Montgomeryho centrálu.
Vidí ho, ako sa snaží vyliečiť neduhy,
ktoré trápia jeho mužov.
„Montgomery je každý deň v teréne.
Usilovne obchádza všetky jednotky,
aby sa predstavil vojakom.
Nikdy predtým to žiaden veliteľ neurobil.“
Montgomeryho odkaz svojim jednotkám je jednoduchý, ale jasný:
„Obrana Egypta spočíva tu v Alameine.
Tu sa budeme brániť a bojovať.
K ďalšiemu ústupu už nedôjde."
Je jasné,
že Rommelovi už nič nedaruje.
James Graham to potvrdzuje.
„To stačilo na získanie ich lojality.
Každý je rád na strane víťazov.“
Strategicky je Montgomery absolútnym opakom Rommela.
Britský stratég rád pripravuje
svoje plány precízne.
Na konci augusta, keď Rommel prejde do ofenzívy,
Montgomery už na neho čaká.
30. AUGUST 1942
BEŽ ROMMEL! BEŽ!
Namiesto toho, aby stavil na nepravdepodobnú rozhodujúcu bitku,
Montgomery sa rozhodne svojho súpera unaviť.
Koniec koncov, má jasnú materiálnu prevahu.
„Mojím plánom je zadržať nepriateľské tanky,
kým postupne zničíme jeho obranné systémy.
Nepriateľ bude odrezaný od svojich zásob."
Montgomeryho cieľom je Rommelova slabina:
jeho konvoje s dodávkami benzínu.
Werner Mork riadi zásobovacie vozidlo pre Afrika Korps.
Zažije letecký útok, ktorý ho poznačí
na celý život.
„Útok trval len chvíľu.
Som na tom veľmi zle.“
„Odvtedy ma ovláda bezduchý pocit paniky.
Je tu so mnou, vojna v celej svojej krutosti,
celej svojej hrôze.“
Montgomeryho opotrebovávacia taktika sa vyplatila.
Po mesiaci bojov má Afrika Korps
palivo už len na pár dní.
27. októbra, 1942,
je s Púštnou líškou konečne koniec.
Britská spravodajská služba zachytí nemeckú správu,
ktorá spomína príchod dvoch talianskych tankerov
do prístavu Torbuk.
Keď sa pripravujú spustiť kotvy,
potopia ich bombardéry Kráľovského letectva.
Takže kvôli nedostatku paliva,
Rommel si jednoducho nemôže dovoliť pokračovať.
4. NOVEMBER 1942
Rommel utrpel zdrvujúcu porážku pri El Alameine.
Vie, že to zničí
Führerove ambície v Afrike.
Svojej žene píše ako porazený muž:
„Len Boh vie, či prežijem túto porážku.
Ak sa nikdy nevrátim,
chcel by som z celého srdca
poďakovať tebe a nášmu synovi za všetku lásku
a šťastie, ktoré ste mi priniesli.“
VÍŤAZSTVO
LONDÝN
Víťazstvo v El Alameine znamená zlom
v Druhej svetovej vojne.
Rommelova armáda bola porazená.
Britský premiér neskrýva svoje potešenie.
Ešte to nie je koniec.
Nie je to ani len začiatok konca.
Ale to je možno koniec začiatku.
Churchill má radosť.
Vie, že dni Ríše v Afrike sú už spočítané.
Americké vojská sa práve vylodili v severnej Afrike.
Na plážach Maroka a Alžírska,
dvoch francúzskych kolónií.
MAROKO ALŽÍRSKO
Napriek protestom jeho poradcov,
Roosevelt ustúpi Churchillovi.
Americký prezident chce vyhrať voľby.
Verejnosti sľúbil ľahké víťazstvo na africkom kontinente.
Pôvodne naplánovaná na šesť týždňov,
Operácia Torch, epilóg Púštnej vojny,
nakoniec trvala dlhých šesť mesiacov.
Britské a americké sily a Montgomeryho armáda
sa plánovali stretnúť v Tunisku.
Je to ideálny odrazový mostík na pre útok na Európu.
Projekt, ktorému chce Hitler všetkými prostriedkami zabrániť
Führer váhal s podporou Afrika Korps.
Teraz posiela do Tuniska ťažkú techniku
a dokonca aj niektoré bombardéry Luftwaffe z
ruského frontu.
Divokosť bojov znižuje nadšenie Američanov,
najmä od ich prvého stretu s
Wehrmachtom vo februári 1943 v Kasserine.
Bola to katastrofa.
Ale ten hrozný krst ohňom ich zocelil.
Teraz sa bitkou zocelené americké sily môžu
spojiť s Montgomeryho britskou armádou.
BIZERTE TUNIS
Teraz, s ohromnou prevahou,
Briti a Američania začali svoju finálnu ofenzívu
v strednom Tunisku.
Briti vstupujú do Tunisu,
zatiaľ čo Američania vstupujú do Bizerte.
13. MÁJ 1943
Vojaci Osi, natlačení vo svojom poslednom útočisku,
sa vzdávajú bezpodmienečne.
Spojenci zajmú 275 000 vojakov,
oveľa viac ako 90 000 mužov zajatých pri páde Stalingradu.
Tieto tisíce vojakov teraz nebudú schopné odraziť
spojencov pri vylodení v Normandii.
A tak sa končí Púštna vojna.
Je to víťazstvo, ktoré vyháňa Nemcov z Afriky.
Teraz sú spojenci pripravení zapojiť sa
do veľkej konfrontácie v západnej Európe.
Spolu s Montgomerym skrotili modernú vojnu.
Vodcovia aj ich muži
sa poučili za cenu
nevýslovného utrpenia.
Ľudia oslavujú svojich osloboditeľov,
ale celková radosť je nejednoznačná.
Spojenecké víťazstvo možno zbavilo Afriku pliagy nacizmu,
ale napriek všetkým sľubom,
nepretrhlo reťaze kolonializmu.
Púštna vojna povedie k porážke Ríše.
Bude ale tiež predzvesťou novej éry:
éry oslobodení kolonizovaných národov.
Titulky: TVIbe Preklad: Lukáš Mikulík