Pitate se da li sam ubio Hanu Hagman.
Je l' jeste?
Vodiš svoju istragu od kuće?
Vidim ljude kojih više nema.
- Veronika... - Nisam luda.
Ona se plaši nekog, zove ga T.
Ja sam sa psihijatrijskog odeljenja. Molim vas krenite sa mnom.
Idi u šumu gde je Hana pronađena. Potraži gumene čizme u blizini.
To je Oskarova čizma.
Nasire!
Reci im da je ovo nesporazum.
Veronika?
Dobro jutro.
Donela sam ti doručak.
Jesi dobro?
Moraš da sedneš.
- Ne treba da budem ovde. - Smiri se.
Kažem ti da ne treba da budem ovde!
- Ne treba da budem ovde! - Smiri se.
Ne! Pustite me!
Ne! Ja sam policajka.
- Polako. - Ne!
Pustite me.
Hoće li i mene staviti u bolnicu?
Ne. Zašto to pitaš?
U školi kažu da nešto nije u redu sa mnom.
Sve je u redu s tobom.
Dobro si, Simone.
Savršen si takav kakav si.
Pa, nije skroz normalan, zar ne?
Ko mu kaže!
Tata!
Saslušanje za pritvor je dobro prošlo po nas.
Aleks ostaje.
Čestitam, Nasire.
Treba da se ponosiš. Obavio si izuzetan posao.
Hvala.
Šta da kažem, stvarno se nadam da će uskoro biti bolje.
Da, hvala.
Hej, Simone.
Hej, ovo je...
- Nasir. - Nasir?
- Da. - Zdravo, Simone.
Radim s tvojom mamom, čuo sam mnogo o tebi.
- Zdravo. - Zdravo, drago mi je.
Zar nemaš domaći iz matematike?
Brzo ću doći da ti pomognem.
U redu.
Važi, drugar.
- Izvini, šta si hteo da... - Da, mi...
Treba da uzmem delove istrage koje je Veronika izgleda donela kući.
U redu.
Da.
Rekli su mi da su u ormaru.
Da. U redu. Hajde.
Hvala.
Tamo su iza.
- Ćao. - Ćao.
Kako si?
Kako se nosiš sa situacijom?
- Kako to misliš? - Tvoja mama.
Zdravo svima. Jeste uzbuđeni?
Fokusirajte se na sutrašnje takmičenje.
Baš kao Magnus i Li.
- Uzeću broj tri. - Ja ću dva.
Zdravo, Veronika.
Ja sam Erik Berg, doktor.
Nisam htela da se ubijem.
Došlo je do nesporazuma.
U redu.
To je dobro.
Uskoro ćete videti psihologa, s njim možete da popričate.
Ne možete da me držite ovde.
Hospitalizovani ste po propisima.
Zakon o obaveznoj psihijatrijskoj zaštiti.
Ali nisam htela da se ubijem.
Dobro. Odmorite se sad i vidimo se uskoro. Može?
ALEKS ME STVARNO VOLI
ONDA MI T NE MOŽE NIŠTA
NEĆE SE USUDITI
A ubistvo Josefin Forš?
Da, tako je.
- Među vašim žrtvama... - Ne, nisu žrtve.
Poznanice.
Josefin se ističe među vašim poznanicima.
Josefin je bila starija.
Bila je tinejdžerka, to je neobična razlika u godinama.
Moje pitanje je zašto ste kontaktirali sa Josefin?
Bilo je lakše.
Kako to mislite?
Kako da kažem...
Nije mnogo teško.
Potreba tinejdžerki za potvrdom je nezasitna.
Ili misle samo na sebe, ili su psihički oštećene.
U svakom slučaju, samo žele da ih neko vidi.
Jesi znao da je Josefin bila u kontaktu s drugima?
Mislio sam da si došao da pričaš o Hani Hagman.
Dobro, što si to mislio?
Jesi znao Hanu?
Rekao si mojoj koleginici da internet olakšava pronalaženje poznanika.
Kontaktirao si sa Josefin kao ViniPu3.
Koja si još imena koristio?
Praslin? Sova? TkaoTigar?
Na suđenju su te pitali kako si ubio Josefin.
Odgovorio si:
„Stigao sam je i udario ključem za točak u glavu.
Pala je i pokušala da pobegne, ali ja sam je ponovo udario.”
Rekao si da si bacio ključ u reku.
Ali nisu ga našli.
Što nisi sve ovo rekao kada su počela saslušanja?
Što si čekao do suđenja?
Možda sam mislio da će tako biti uzbudljivije.
Više... Teatralnije.
Sve te devojčice koje si video.
Nazivaš ih poznanicama.
Ali poznanice nisu osobe koje dobro poznaješ.
Nisu neko do kog ti je stalo.
Ili jesu?
Za tinejdžerke si rekao...
„Ili misle samo na sebe, ili su psihički oštećene.
U svakom slučaju, samo žele da ih neko vidi.”
Nisi imao snažna osećanja prema Josefin, zar ne?
A Hana?
Šta sa njom?
Možda sam i nju ubio.
U redu. Kako?
Zadavio sam je.
Onda sam je bacio u rupu.
Da trune kao kurva koja je i bila.
Hana nije samo bačena u rupu, zakopana je.
Kad smo našli telo, bilo je uredno umotano.
Nije bila samo nečija poznanica.
Samo ponavljaš ono što je bilo u novinama.
Znam da nisi ubio Josefin.
Ne znaš ti ništa, razumeš?
Vrati se.
Čuješ me? Vrati se!
Zdravo, Veronika.
Daću ti nešto da zaspiš.
Dobro.
Laku noć.
Kako se sad osećaš?
Osećam se bolje, zapravo.
Dobro sam spavala, dali su mi dve tablete.
- Odlično. - Da.
Rekao si da treba da idem kod psihologa.
Već idem kod Susan Kilstrom.
S njom se osećam baš sigurno.
Hoću moći da je vidim? Sad?
Dobro, u redu...
Obično ne koristimo spoljne psihologe.
Obično ne, ali...
Videću šta mogu da uradim.
Naravno.
Zdravo, Veronika.
Zdravo.
Kako si?
Drago mi je što si došla.
Susan, nisam htela da se ubijem.
Niko mi ovde ne veruje.
Ja ti verujem.
Zar ne možeš da kažeš da ne treba da budem ovde?
Veronika, nije na meni da odlučim da li treba da budeš ovde ili ne.
Ja mogu samo da kažem da smo počele da se bavimo traumom.
To je značajan korak. Zahteva mnogo...
Molim te, reci im da ne treba da budem ovde.
Treba da završimo šta smo počele.
Tako mogu da ti pomognem, Veronika.
U redu.
U redu. Dobro.
Možeš da...
Možeš samo da legneš, ako hoćeš.
Lezi da ti bude udobno.
Kad budeš spremna...
Zatvori oči.
Dobro.
Nastavi da dišeš.
Oseti težinu.
Utoni u svoje telo.
Drži oči zatvorene.
Pusti misli da lutaju.
Usmeri pažnju na disanje.
Samo nastavi da dišeš.
I slušaj moj glas.
Izbrojaću do tri.
Kad čuješ da sam izbrojala do tri...
Pusti prvo sećanje iz detinjstva koje se pojavi.
Udahni...
Jedan.
Dva.
Tri.
Izdahni.
Šta vidiš oko sebe?
Šta čuješ?
Ne, tata, stani!
Stani, tata, ne možeš!
Ne možete sad da uđete.
Izvinite što prekidam, ali ima posetioca.
Razumem, ali mora da sačeka.
Kaže da je važno.
- Ćao. - Zdravo.
Dođi.
Zdravo.
Slušaj...
Ja...
Uzeo sam tvoje stvari.
Tvoja istraga.
Mislim da si u pravu.
Ubistva su povezana i nije Aleks.
Otišao sam u šumu gde si rekla.
Našao sam gumenu čizmu.
Kako si znala gde je?
I kako si našla dnevnik?
Jedino logično je da si bila tamo.
Bila sam u bolnici kad su Oskar i Hana umrli.
Pročitao sam to u tvojim beleškama.
Takođe si bila u bolnici kad je Josefin umrla.
Kako to?
Što si povezala to sa sobom? Kako si umešana?
Ne možemo da iskoristimo ništa od dokaza koje si skupila.
Ništa.
Razumeš?
Ne mogu više.
Prikazuju mi se.
Hana, Oskar i Josefin mi se prikazuju.
Vidim šta im se desilo.
Znam kako ovo zvuči.
Mislim da od detinjstva imam tu sposobnost.
Žao mi je.
Hajde.
Prvo treba da je otpustimo.
- Hej! Ne možete samo izaći. - Ja sam iz policije. Treba mi.
- Je l' to dozvoljeno? - Nemam pojma.
Dobro...
Hanino oproštajno pismo je od 15. oktobra.
Videla se s Aleksom, imali su odnos.
Kad je otišla iz njegove kolibe, tada je posljednji put viđena živa.
Istovremeno, nedaleko odatle, Oskar pada u reku i davi se.
A Hanino telo je pronađeno između reke i kolibe.
Ima previše slučajnosti.
I Niklas Boršen nije ubio ni Josefin ni Hanu.
Oružje ubistva nije nađeno.
Priznanje mu je skoro identično kao tekstovi u novinama.
Koja je tvoja teorija?
Oskar je bio svedok Haninog ubistva.
Pobegao je i nekako završio u reci.
Josefin je ubila ista osoba.
Samo ne razumem kako se sve uklapa.
Dobro. Šta ćemo sad?
Da saznamo ko im je dao ogrlice.
I ko je taj T.
Da.
- Zdravo. Gde je Julija? - Tamo.
- Ćao, Julija. - Zdravo.
Znam da gnjavim, ali da li imaš još nešto da kažeš?
- Rekla sam sve što znam. - Jesi sigurna?
Šta se dešava?
- Zdravo, mi... - Izvinjavamo se što smetamo.
Sumnjamo da je Niklas Boršen kriv za još jedno ubistvo.
Zato imamo još malo pitanja.
Mislila sam da je to gotovo.
Nažalost ne, treba nam još informacija.
Stvarno nam trebaju imena ljudi s kojima se Josefin viđala.
- Razumem, ali ne znam ih. - Razmisli.
Šta je ovo? Zašto pitate to?
Jer može da bude važno.
Nažalost, ne mogu da ulazim u detalje zbog istrage.
Stvarno nam znači vaša pomoć.
Ne treba da prolaziš kroz ovo. Vidi da li Elviri treba pomoć.
U redu.
Julija...
Utvrđujemo s kojim muškarcima se Josefin videla pre...
Da...
Imali smo par trenera koji su dolazili i koje je viđala.
U redu. Dobro.
Je l' bila možda u nekoj organizaciji ili klubu?
Ne.
Naravno, ima puno ljudi koji rade ovde u štalama.
I pevala je u horu.
Omladinski hor u gradu koji peva za decu i starije tokom praznika.
U redu.
Možete da nam date imena i brojeve telefona tih ljudi?
Da.
Idem napolje da telefoniram.
U redu.
TOMAS
Uzeo sam imena.
Mogu da vidim?
Da.
FREDRIK LJUNGSTROM BENJAMIN SPANGBERG
LUDVIG STROMBERG AMADEUS LINDSTROM
Znaš nekog?
- Ne. - Dobro.
Idem u stanicu da ih potražim.
- Dobro. Možeš da me odvezeš? - Da.
Ćao, mama.
Ćao. Gde je tata?
Mislim da je gore.
U redu.
Ne, mislim da nije.
Da...
Ne može tako.
Da, razumem.
Razumem to...
Evo je, tu je.
Da. Da, super.
Da, ovde je.
Pričaćemo kasnije. Ćao.
To je bila En-Šarlot.
Veronika, šta se dešava?
Otpuštena sam iz bolnice.
Iz vedra neba?
Da.
Nasiru je trebala moja pomoć.
Dobro.
Ali kako mogu da te samo tako puste posle svega?
Ne mogu ovo.
Otišlo je predaleko.
Uradio sam sve da sakrijem...
A trebalo je odmah da rešim ovo.
Trebalo je da budem iskren.
Izvini što je postalo tako...
Ali ne mogu... Ne mogu više.
Tomase...
Želim da mi kažeš.
Šta?
Je l' Josefin bila u tvom horu?
Šta?
- Tata? - Josefin Forš.
- Je l' bila u tvom horu? - O čemu pričas?
O tome da su dve devojke ubijene.
I obe su te poznavale.
- Tata. - Sačekaj, Liv.
- Osvojili smo prvo mesto. - Liv, molim te idi u svoju sobu.
Šta hoćeš da kažeš?
Ja pričam o tebi.
O tvojoj zavisnosti i da sam znao sve vreme.
O tome pričam.
O tome da si nestabilna od malih nogu.
Treba ti pomoć koju ja ne mogu da ti pružim.
O tome pričam!
A šta ti zapravo govoriš?
Stvarno misliš da sam mogao da ubijem te devojčice?
To hoćeš da kažeš?
Svoje učenice?
Dotle si otišla?
To misliš? Odgovori mi. Da li to misliš?
Odgovori mi.
Ne.
Žao mi je.
Znaš šta? Ne mogu ovo.
Želim da se iseliš. Odmah.
- Hoću samo da se pozdravim s Liv. - Ne.
Nije trenutak za to.
Samo odlazi.
- Ćao, Nasire. - Ćao.
Slušaj, probao sam da te dobijem.
Završavala sam nešto s Tomasom, izvini.
Dobro.
Znaš, spisak koji smo dobili od Josefinine mame...
Proverio sam sva imena. Nema ničeg zanimljivog.
- Veronika? - Okrenuću te kasnije.
- Važi, čujemo se kasnije. - Ćao.
Ko je Tomas?
Moj muž.
Šta pričaš, En-Šarlot? Udata si za Bengta.
Treba da pričaš sa ćerkom.
Sigurno bi razumela, samo treba da joj kažeš.
Super je što se osećaš bolje.
Zašto sam bila s tatom na poslu na dan kad je umro?
Ne...
Rekla si da je važno preko telefona.
Što sam bila s njim na poslu kad je umro? Odgovori mi.
- Nisi. - Jesam, sećam se.
Ali...
Nisi.
To je blesavo, ljubavi.
Bengt je počeo baš rano, a ti si spavala u krevetu.
Ne, bila sam budna.
Tata!
Bila sam tužna.
Ne, tata, stani!
Stani, tata, ne možeš!
Stani! Ne želim da umreš.
Ne možeš da ideš.
- Pusti me. - Tata mora na posao.
Znala sam da će umreti.
Znala sam.
Kad je umro?
U 5.55...
Tada je umro?
Znala si sve vreme.
Zašto mi nisi pomogla umesto što si mi davala lekove?
Možda ne bih morala da budem na psihijatriji.
Možda sam mogla da imam normalan život.
Htela sam da te zaštitim.
- Od čega? - Od tebe!
Ti si čudna.
Ko zna šta odjednom može da ti padne na pamet?
Plašiš me se.
Odlazi.
Uvek si me se plašila.
Nikad neću biti kao ti.
Zdravo.
Što si ovde?
Samo sam htela da vidim kako si.
Dobro sam.
Dobro.
Slušaj...
Samo hoću da znaš da...
Ako je to sve, otišao bih.
- Ćao, Tomi. - Ćao.
- Ćao, tata. - Ćao, ljubavi.
Otkud ti ovde?
Kako to misliš? Tu sam.
Je l' možeš samo da odeš?
Da. I ti takođe, zar ne?
Iznervirana si?
- Ne. - Nisi? Dobro.
Ćao, ja sam.
Znam ko je T. Okreni me.