Sprašujete se, ali sem ubil Hanno Hagman.
Ali ste?
Vodiš lastno preiskavo od doma?
Vidim ljudi, ki jih ni več tukaj.
- Veronika ... - Nisem nora.
Nekoga se boji. Nekoga, ki ga imenuje T.
Sem s psihiatričnega oddelka. Prosim, pojdite z mano.
Pojdi v gozd, kjer so našli Hanno. Tam poišči gumijasti škorenj.
To je Oskarjev škorenj.
Nassir! Reci jim, da je prišlo do nesporazuma.
Veronika?
Dobro jutro.
Prinesla sem vam zajtrk.
Ali ste v redu?
Morate se usesti.
- Ne bi smela biti tukaj. - Pomirite se.
Pravim vam, da ne bi smela biti tukaj!
- Ne bi smela biti tukaj! - Pomirite se, pomirite se.
Ne! Spustite me!
Ne! Jaz sem policistka.
- Počasi. - Ne! Ne! Ne!
Spustite me.
Bom moral tudi jaz v bolnico?
Ne, zakaj to sprašuješ?
Ker v šoli pravijo, da je nekaj narobe z mano.
Nič ni narobe s tabo.
V redu si, Simon.
Popoln si, takšen, kot si, v redu?
Ampak ni čisto normalen, kajne?
To praviš ti?
Oči!
Zaslišanje v priporu je bilo koristno.
Alex ostane.
Čestitam, Nassir.
Lahko si ponosen, saj si opravil izjemno delo.
Hvala.
Ne vem, kaj naj rečem, ampak res upam, da bo kmalu bolje.
Ja, hvala.
Živjo, Simon.
Zdravo? To je ...
- Nassir. - Nassir.
Živjo Simon. Delam s tvojo mamo, veliko sem slišal o tebi.
- Živjo. - Živjo, me veseli.
Nimaš domače naloge za matematiko?
Takoj ti pridem pomagat.
V redu.
V redu, kolega.
- Dobro, oprostite, kaj ste ... - Da, ja, mi ...
Prišel sem po del preiskave,
ki ga je Veronika očitno odnesla s seboj domov.
Prav.
Ja. Naj bi bilo v garderobi ali nekaj takega.
Ja. V redu. Pridite.
Hvala.
Tam zadaj je.
- Živjo. - Zdravo.
Kako si kaj?
Kako prenašaš vse to?
- Kako to misliš? - S tvojo mamo.
Živjo vsi. Ste navdušeni?
Osredotočeni morate biti na jutrišnje tekmovanje.
Tako kot Magnus in Liv.
- Vzel bom številko tri. - Jaz bom dvojko.
Živjo, Veronika.
Moje ime je Erik Berg, sem zdravnik.
Nisem se poskušala ubiti.
Prišlo je do nesporazuma.
V redu.
To je dobro.
Kmalu vas bo obiskal psiholog, s katerim se lahko pogovorite.
Ne morete me zadržati tukaj.
Bili ste hospitalizirani v skladu z ZOPO.
Z zakonom o obvezni psihiatrični oskrbi.
Ampak se nisem poskušala ubiti.
V redu, zdaj počivajte in se kmalu vidiva. V redu?
ALEX ME RES LJUBI.
POTEM T NE MORE DO MENE.
T SI NIKOLI NE BO DRZNIL.
In umor Josefin Forss, je tako?
Ja, res je.
- Med vašimi žrtvami ... - Ne, niso žrtve.
Znanke.
Med vašimi znankami izstopa Josefin.
Josefin je bila starejša.
Bila je najstnica, to je velika razlika v letih.
Torej, moje vprašanje je, zakaj ste kontaktirali Josefin?
Tako je bilo lažje.
Kako to mislite?
Takole bom rekel ...
Ni posebej težko.
Potreba najstnic po potrditvi
je nenasitna.
Ali so zagledane vase
ali pa so zlomljene.
V vsakem primeru želijo biti opažene.
Ali ste vedeli, da je bila Josefin v stiku z drugimi?
Mislil sem, da ste hoteli govoriti o Hanni Hagman.
Ja, zakaj ste tako mislili?
Ste poznali Hanno?
Moji sodelavki ste rekli, da je lažje najti znanke prek spleta.
Josefin ste kontaktirali kot MedvedekPu3.
Katera imena ste še uporabljali?
Pujsek? Velika ptica? TkotTiger?
Med sojenjem so vas vprašali, kako ste ubili Josefin.
Odgovorili ste:
"Dohitel sem jo in jo udaril po glavi z železom za gume,
padla je na tla in skušala pobegniti, vendar sem jo še enkrat udaril."
Rekli ste, da ste železo vrgli v reko.
Vendar ga nikoli niso našli.
Zakaj tega niste povedali na začetku zaslišanj?
Zakaj ste čakali do sojenja?
Mogoče sem mislil, da bo tako bolj razburljivo.
Bolj ... Dramatično.
Vsa ta mlada dekleta, ki ste jih videvali.
Pravite, da so vaše znanke.
Vendar o znancu ne razmišljaš kot o nekom, ki ga zelo dobro poznaš.
Ne kot o nekom, za kogar ti je mar.
Ali pač?
O najstnicah pravite ...
"Ali so zagledane vase ali pa so zlomljene.
V vsakem primeru želijo biti opažene."
Do Josefin niste gojili posebnih čustev, kajne?
In Hanna?
Kaj pa ona?
Mogoče sem ubil tudi njo.
V redu. Kako?
Zadavil sem jo.
Potem sem jo vrgel v luknjo.
Da bi lahko zgnila kot kurba, kakršna je bila.
Hanna ni bila samo vržena v luknjo, bila je pokopana.
Ko smo našli truplo, je bilo lepo zavito.
Ni bila samo znanka nekoga.
Samo ponavljate informacije, ki ste jih prebrali v časopisu.
Vem, da tudi Josefin niste ubili.
Ničesar ne veš, razumeš?
Pridi nazaj.
Ali me slišiš? Pridi nazaj!
Zdravo, Veronika.
Dala vam bom nekaj, kar vam bo pomagalo zaspati.
Dobro.
Dobro spite.
Kako se počutite zdaj?
Pravzaprav se počutim bolje.
Nocoj sem dobro spala, dali so mi dve tableti.
- To je super. - Ja.
Rekli ste, da bom govorila s psihologom
in jaz že hodim k eni, Susanne Kilström,
ob kateri se počutim zelo varno.
Ali bi lahko videla njo? Zdaj?
Ja, v redu ...
Običajno ne uporabljamo zunanjih psihologov.
Jih ne, ampak ...
Bom videl, kaj lahko storim.
Seveda.
Živjo, Veronika.
Živjo.
Kako si?
Vesela sem, da si prišla.
Susanne, nisem se poskušala ubiti.
Tukaj mi nihče ne verjame.
Jaz ti verjamem.
Ali jim lahko poveš, da ne bi smela biti tukaj?
Veronika, jaz ne odločam o tem,
ali boš tukaj ali ne.
Vse, kar ti lahko povem je, da sva začeli predelovati travmo.
To je pomembno. Zahteva veliko ...
Ali jim lahko prosim poveš, da ne bi smela biti tukaj.
Dokončati morava, kar sva začeli.
Tako ti lahko pomagam, Veronika.
V redu.
V redu. Dobro.
Lahko samo ...
Lahko se uležeš, če hočeš.
Lezi tako, da ti bo udobno.
Ko boš pripravljena ...
Zapri oči.
Dobro.
Dihaj.
Občuti težo.
Potopi se v svoje telo.
Imej zaprte oči.
Naj tvoje misli tavajo, kjer hočejo.
Usmeri pozornost na svoje dihanje.
Dihaj.
In poslušaj moj glas.
Kmalu bom štela do tri.
Ko me slišiš šteti do tri ...
Želim, da se prepustiš prvemu spominu na otroštvo, ki se pojavi.
Vdihni ...
Ena ...
Dva ...
Tri.
Izdihni.
Kaj vidiš okoli sebe?
Kaj slišiš?
Ne, oče, nehaj!
Nehaj, oče, ne smeš!
Žal mi je, trenutno ne morete vstopiti.
Oprostite, ker motim, prišel je obisk.
Razumem, to bo moralo počakati.
Pravi, da je pomembno.
- Zdravo. - Živjo.
Pridi.
Zdravo.
Poslušaj ...
Jaz ...
Imam tvoje stvari.
Tvojo preiskavo.
Mislim, da imaš prav.
Umori so povezani in ni kriv Alex.
Šel sem v gozd, kjer si rekla,
našel sem tisti gumijasti škorenj.
Kako si vedela, kje je?
In kako si našla dnevnik?
Edina razlaga je, da si bila tam.
Ko sta Oskar in Hanna umrla, sem bila hospitalizirana.
To sem prebral v tvojih zapiskih.
V bolnici si bila tudi, ko je umrla Josefin.
Kako to?
Zakaj si se vpletla v to? Kako si povezana s tem?
Ne moremo uporabiti nobenih dokazov, ki si jih zbrala.
Ničesar.
V redu?
Ničesar ne morem.
Pokažejo se mi.
Hanna, Oskar in Josefin se mi pokažejo.
Vidim, kaj se jim je zgodilo.
Vem, kako to zveni.
Mislim, da imam to sposobnost že od otroštva.
Žal mi je.
Pridi.
Najprej jo je treba odpustiti.
- Halo? Ne morete kar iti. - Policist sem, v redu? Potrebujem jo.
- Je to dovoljeno? - Nimam pojma.
V redu ...
Hannino poslovilno pismo je bilo napisano 15. oktobra.
Vidi Alexa, seksata.
Ko zapusti njegovo kočo, je to zadnjič, ko jo kdo vidi živo.
Hkrati pa nedaleč od tam
Oskar pade v reko in se utopi.
In Hannino truplo je najdeno med reko in kočo.
Preveč je naključij.
In Niklas Borsén ni ubil ne Josefin ne Hanne.
Morilskega orožja niso nikoli našli.
Njegovo priznanje je bilo skoraj identično temu,
kar je pisalo v novicah.
Kakšna je tvoja teorija?
Da je bil Oskar priča Hanninemu umoru.
Zbežal je in nekako končal v reki.
In da je Josefin ubila ista oseba.
Samo ne vem, kako vse skupaj povezati.
V redu, kaj bova zdaj?
Ugotovila, kdo jima je podaril ogrlice.
In kdo za vraga je T.
Ja.
- Zdravo. Julija? - Tamle.
- Živjo, Julia. - Živjo.
Vem, da nenehno govorim o tem, ampak ali nam lahko poveš še kaj več?
- Povedala sem vse, kar vem. - Si prepričana?
Kaj se dogaja?
- Živjo, midva ... - Opravičujeva se za nevšečnosti,
vendar sumimo, da je Niklas Borsén morda kriv za še en umor.
Zato morava postaviti še nekaj vprašanj.
Mislila sem, da je konec.
Na žalost ne, potrebujeva več informacij.
Res potrebujeva imena moških, s katerimi se je Josefin dobivala.
- Razumem, ampak ne vem. - Pomisli.
Kaj je to? Zakaj sprašujeta o tem?
Ker bi lahko bilo pomembno.
Zaradi preiskave se žal ne morem spuščati v podrobnosti,
vendar bi zelo cenil vašo pomoč.
Ni se ti treba ukvarjati s tem. Preveri, ali Elvira potrebuje pomoč.
V redu.
Julija ...
Poskušava ugotoviti, kaj je Josefin morda videla, preden ...
Ja ...
Sem je prišlo nekaj moških trenerjev, s katerimi se je dobila.
V redu. Dobro.
Ali veste, ali je sodelovala v kakšni organizaciji ali klubu?
Ne.
Seveda je tukaj veliko ljudi, ki delajo v hlevih.
In pela je v zboru.
Mladinski pevski zbor v mestu,
ki med počitnicami poje otrokom in starejšim.
V redu. Lahko dobiva imena in telefonske številke teh moških?
- Ja. - Hvala.
Samo ven grem telefonirat.
V redu.
TOMAS
Imam imena.
Lahko vidim?
Ja.
FREDRIK LJUNGSTRÖM, BENJAMIN SPÅNGBERG,
LUDVIG STRÖMBERG, AMADEUS LINDSTRÖM.
Koga poznaš?
- Ne. - V redu.
Šel bom na postajo in jih poiskal.
- Ja, me boš odložil? - Ja.
Živjo, mami.
Živjo. Kje je oči?
Mislim, da je zgoraj.
V redu.
Ja, ne, mislim, da ne.
Ja, ne ...
To ne bo pomagalo.
Ja, ne, razumem.
Razumem, to ...
Glej, zdaj je tukaj.
Ja. Ja, odlično.
Ja, tukaj je.
Ja, kasneje se bova pogovorila. Adijo.
To je bila Ann-Charlotte.
Veronika, kaj se dogaja?
Odpustili so me.
Nenadoma so te odpustili?
Ja.
Nassir je potreboval mojo pomoč.
Prav.
Oprosti, te lahko odpustijo,
kar tako, po vsem, kar se je zgodilo?
Ne morem več.
To je šlo predaleč.
Naredil sem vse, kar sem lahko, da bi skril ...
Pa bi se moral s tem ukvarjati takoj.
Moral bi biti iskren.
Zelo mi je žal, da je tako ...
Ampak ne morem ... Ne morem več.
Tomas ...
Želim, da mi poveš.
Kaj?
Je bila Josefin v tvojem zboru?
Kaj?
- Oči? - Josefin Forss.
- Je bila v tvojem zboru? - O čem govoriš?
Govorim o tem, da sta bili umorjeni dve dekleti.
In obe sta te poznali.
- Oči. - Ne zdaj, Liv.
- Dobili smo pokal. - Liv, pojdi prosim v svojo sobo.
Kaj zdaj praviš?
O tebi govorim.
Govorim o tvoji odvisnosti, za katero sem ves čas vedel,
o tem govorim.
Govorim o tem, da si duševno bolna že od otroštva
in da rabiš pomoč, ki ti je ne morem dati.
O tem govorim!
In kaj pravzaprav praviš?
Res misliš, da bi jaz lahko ubil tisti dekleti?
Ali to praviš?
Moji učenki?
Do tega si prišla?
Ali to misliš? Odgovori mi. Ali to misliš?
Odgovori mi.
Ne.
Žal mi je.
Veš kaj? Ne morem.
Želim, da se odseliš. Zdaj.
Samo hotela sem se
- posloviti tudi od Liv. - Ne.
Zdaj ni časa za to.
Samo odidi.
- Pozdravljen, Nassir. - Živjo.
Poslušaj, poskušal sem te dobiti.
Žal mi je, nekaj sem se morala pogovoriti s Tomasom.
V redu. Veš, tisti seznam, ki smo ga dobili od Josefinine mame,
poiskal sem vsa imena. Nič zanimivega ni.
- Veronika? - Poklicala te bom nazaj.
- Ja, slišiva se kasneje. - Adijo.
Kdo je Tomas?
Moj mož.
Kako to misliš, Ann-Charlotte? Poročena si z Bengtom.
Morala bi se pogovoriti s svojo hčerko.
Prepričana sem, da bi razumela, če bi ji povedala.
To je super, da se počutiš bolje.
Zakaj sem bila z očetom v službi tisti dan, ko je umrl?
Ne ...
Po telefonu si mi rekla, da je pomembno.
Zakaj sem bila z njim v službi, ko je umrl? Odgovori mi.
- Nisi bila. - Bila sem, spomnim se, da sem bila.
Ampak ... Nisi bila.
To je neumnost, ljubica.
Bengt je začel zelo zgodaj, ti pa si spala v svoji postelji.
Ne, bila sem budna.
Oče!
Bila sem žalostna.
Ne, oče, nehaj!
Nehaj, oče, ne smeš!
Nehaj! Nočem, da umreš.
Ne smeš iti.
- Spusti me. - Oče mora v službo.
Vedela sem, da bo umrl.
Vedela sem.
Ob kateri uri je umrl?
05:55 ...
Je takrat umrl?
Ves čas si vedela.
Zakaj mi nisi pomagala? Namesto, da si me drogirala.
Potem mi morda ne bi bilo treba na psihiatrični oddelek.
Mogoče bi lahko imela normalno življenje.
Hotela sem te zaščititi.
- Od česa? - Od same sebe!
Čudna si.
Kdo ve, kaj ti bo nenadoma padlo na pamet?
Bojiš se me.
Odidi.
Vedno si se me bala.
Nikoli ne bom kot ti.
Zdravo.
Kaj počneš tukaj?
Hotela sem samo videti, kako si.
Dobro sem.
V redu.
Poslušaj ...
Samo želim, da veš, da ...
Če je to vse, bi rada šla zdaj.
- Živjo, Tommy. - Živjo.
- Živjo, oči. - Živjo, srček.
Kaj počneš tukaj?
Kaj misliš? Tukaj sem.
Ali ne moreš oditi?
Ja, in ti tudi. Prav?
Si jezna?
- Ne. - Ne? Dobro.
Živjo, jaz sem.
Vem, kdo je T. Pokliči me.