Te întrebi dacă am ucis-o pe Hanna Hagman.
Ai ucis-o?
Conduci o investigație proprie, de acasă?
Pot vedea oameni care nu mai sunt printre noi.
- Veronika... - Nu sunt nebună.
Se teme de cineva. De cineva căruia îi spune T.
Sunt de la Psihiatrie. Te rog, vino cu mine!
Du-te în pădurea unde a fost găsită Hanna! Caută o cizmă de cauciuc!
E cizma lui Oskar!
Nassir! Spune-le că a fost o neînțelegere!
Veronika?
Bună dimineața!
Ți-am adus micul-dejun.
Te simți bine?
Trebuie să te așezi la loc, pe pat.
- N-ar trebui să fiu aici. - Ușurel.
N-ar trebui să fiu aici!
- N-ar trebui să fiu aici! - Calmează-te!
Nu! Dați-mi drumul!
Nu! Sunt polițistă.
- Gata. - Nu!
Nu!
Voi fi internat și eu?
Nu, de ce întrebi asta?
Pentru că mi-au spus, la școală, că e ceva în neregulă cu mine.
Nu e nimic în neregulă cu tine.
Ești în regulă, Simon.
Ești perfect așa cum ești, bine?
Dar nu e complet normal, nu-i așa?
Tu vorbești?
Tată!
Înfățișarea a mers bine.
Alex rămâne în detenție.
Felicitări, Nassir.
Ar trebui să fii mândru. Ai lucrat excelent.
Mulțumesc.
Nu știu ce să spun, dar sper să se simtă mai bine în curând.
Da, mulțumesc.
Simon!
Dânsul este...
- Nassir. - Nassir.
Da. Salut, Simon! Lucrez cu mama ta. Am auzit multe despre tine.
- Salut! - Salut! Încântat!
N-aveai teme la matematică?
Vin să te ajut imediat.
Bine.
Bine, puștiule.
- Așadar, ce... - Da, noi...
Am venit după niște probe dintr-o anchetă,
pe care Veronika le-a luat se pare acasă.
Da.
A zis că sunt într-o garderobă sau ceva de genul acesta.
Da, bine. Vino!
Mulțumesc.
E acolo, în spate.
- Bună! - Salut!
Cum te simți?
Reușești să faci față?
- La ce te referi? - La mama ta.
Bună! Sunteți nerăbdătoare?
Vreau să vă gândiți doar la concursul de mâine.
Ca Magnus și Li.
- Înot pe trei. - Pe doi.
Bună, Veronika!
Mă numesc Erik Berg. Sunt medic.
Nu am încercat să mă sinucid.
A fost o neînțelegere.
Bine.
Asta e bine.
În curând o să te vadă un psiholog, cu care vei putea vorbi.
Nu mă puteți ține aici.
Ai fost internată în baza legii pentru tratamentul psihiatric obligatoriu.
Dar nu am încercat să mă sinucid.
Bine, dar odihnește-te acum și ne vedem în curând. Bine?
ALEX MĂ IUBEȘTE CU ADEVĂRAT
ATUNCI T NU-MI VA FACE NIMIC
T NU VA ÎNDRĂZNI
Și uciderea lui Josefin Forss, corect?
Da, corect.
- Dintre victimele tale... - Nu victime.
Cunoștințe.
Dintre cunoștințele tale, Josefin iese în evidență.
Josefin era mai mare.
Era o adolescentă, e o diferență mare de vârstă.
Așadar, de ce ai contactat-o pe Josefin?
Era mai ușor.
Cum adică?
Cum să explic...
Nu e prea dificil.
Foamea adolescentelor de afirmare
este de nepotolit.
Fie sunt egocentrice,
fie sunt suferinde.
În ambele cazuri, vor să fie văzute.
Știai că Josefin era în contact cu alții?
Credeam că vrei să vorbim despre Hanna Hagman.
Bine. De ce?
Ai cunoscut-o pe Hanna?
I-ai spus colegei mele că era mai ușor să-ți faci cunoștințe online.
Ai contactat-o pe Josefin ca WinnieDePluș3.
Ce alte nume foloseai?
Purceluș? Bamse? TDeLaTigru?
În timpul procesului, ai fost întrebat cum ai ucis-o pe Josefin.
Ai răspuns:
„Am prins-o din urmă și am lovit-o în cap cu un fier de călcat.
A căzut și a încercat să scape, dar am lovit-o din nou.”
Ai spus că ai aruncat fierul de călcat în râu.
Dar nu a fost găsit niciodată.
De ce n-ai spus toate astea la începutul audierilor?
De ce ai așteptat până la proces?
M-am gândit că ar fi mai interesant așa.
Mai... dramatic.
Toate fetele astea cu care te-ai văzut,
le numești cunoștințele tale.
Dar nu numim cunoștințe persoanele pe care le cunoaștem bine,
persoanele la care ținem.
Sau n-am dreptate?
Ai spus despre adolescente...
„Fie sunt egocentrice, fie sunt suferinde.
În ambele cazuri, vor să fie văzute.”
Nu țineai prea mult la Josefin, nu-i așa?
Și Hanna?
Ai să-mi spui ceva despre ea?
Poate că am ucis-o și pe Hanna.
Bine. Cum?
Am sugrumat-o.
Apoi am aruncat-o într-o groapă.
Ca să putrezească precum o târfă.
Hanna n-a fost doar aruncată într-o groapă, a fost și îngropată.
Trupul i-a fost învelit cu atenție.
Nu era doar cunoștința cuiva.
Doar repeți informațiile pe care le-ai citit în ziar.
Știu că nu ai ucis-o nici pe Josefin.
Nu știi nimic! Ai înțeles?
Întoarce-te!
Mă auzi? Întoarce-te!
Bună, Veronika!
Îți voi da ceva care să te ajute să dormi.
În regulă.
Somn ușor!
Cum te simți acum?
Mai bine, sincer.
Am dormit bine, mi-au dat două pastile.
- Super! - Da.
Ați spus că o să mă vadă un psiholog.
Mă vede unul deja, Susanne Kilström.
Mă simt confortabil cu ea.
Așa că ar putea să mă vadă ea? Acum?
În regulă...
De obicei, nu folosim psihologi din exterior.
Nu obișnuim asta, dar...
Voi vedea ce pot să fac.
Cu siguranță.
Bună, Veronika!
Bună!
Ce mai faci?
Mă bucur că ai putut veni.
Susanne, nu am încercat să mă sinucid.
Nimeni de aici nu mă crede.
Eu te cred.
Nu le poți spune că nu ar trebui să fiu aici?
Veronika, nu eu decid
dacă ar trebui să fii aici sau nu.
Tot ce pot să-ți spun este că noi două am început să procesăm trauma.
E foarte important. E nevoie...
Poți, te rog, să le spui că nu ar trebui să fiu aici?
Trebuie să încheiem ce am început.
Ăsta e felul în care te pot ajuta, Veronika.
Bine.
Bine. În regulă.
Poți să...
Poți să te întinzi, dacă vrei.
Stai cât mai confortabil.
Când crezi că ești gata...
închide ochii.
Foarte bine.
Continuă să respiri.
Simte greutatea.
Scufundă-te în corpul tău.
Ține ochii închiși.
Lasă-ți gândurile să rătăcească unde vor.
Concentrează-ți atenția asupra respirației.
Continuă să respiri.
Și ascultă-mi vocea.
În curând, voi număra până la trei.
Când mă auzi numărând până la trei...
permite-i primei amintiri din copilărie să se ridice la suprafață.
Inspiră...
Unu...
Doi...
Trei.
Expiră.
Ce vezi în jurul tău?
Ce auzi?
Nu, tată, stai!
Stai, tată, nu poți!
Îmi pare rău, nu poți intra acum.
Scuze de întrerupere, dar are un vizitator.
Am înțeles. Va trebui să aștepte.
Spune că e important.
- Bună! - Bună!
Vino!
Bună!
Ascultă...
Eu...
Am luat lucrurile tale.
Ancheta ta.
Cred că ai dreptate.
Crimele sunt legate și n-au fost comise de Alex.
Am mers în pădure, unde ai zis.
Am găsit cizma de cauciuc.
De unde ai știut unde era?
Și cum ai găsit jurnalul?
Singura explicație e că ai fost acolo.
Eram internată când Oskar și Hanna au murit.
Da, am citit în notițele tale.
Erai internată și când a murit Josefin.
De ce?
De ce ai legat aceste decese de tine? Cum ești implicată?
Nu putem folosi dovezile tale.
Niciuna.
Bine?
Nu pot face mai mult.
Ei mi se arată.
Hanna, Oskar și Josefin mi se arată.
Văd ce li s-a întâmplat.
Îmi dau seama cum pare.
Cred că am puterea asta din copilărie.
Îmi pare rău.
Haide!
Trebuie externată mai întâi.
- Nu puteți pleca pur și simplu. - Sunt polițist. Am nevoie de ea.
- E voie? - N-am idee.
Bine...
Scrisoarea de adio a Hannei era datată 15 octombrie.
Se întâlnește cu Alex, fac sex.
E văzută ultima oară în viață când iese din cabana lui.
În același timp, nu departe de acel loc,
Oskar cade în râu și se îneacă.
Cadavrul Hannei este găsit între râu și cabană.
Sunt prea multe coincidențe.
Niklas Borsén nu le-a ucis pe niciuna.
Arma crimei nu a fost găsită.
Și mărturisirea lui era cuvânt cu cuvânt ce s-a spus la știri.
Care e teoria ta?
Oskar a fost martor la uciderea Hannei.
A fugit și a ajuns cumva în râu.
Iar Josefin a fost ucisă de aceeași persoană.
Dar nu văd cum se potrivesc toate astea.
Bine. Ce facem acum?
Aflăm cine le-a dat lănțișoarele.
Și cine naiba e T.
Da.
- Bună! Julia? - Acolo.
- Bună, Julia! - Bună!
Știu că sunt foarte insistentă, dar mai ai să ne spui ceva?
- V-am spus tot ce știu. - Ești sigură?
Ce se petrece?
- Bună! Noi... - Ne cerem scuze pentru deranj.
Credem că Niklas Borsén ar putea fi vinovat de încă o crimă.
Așa că mai avem câteva întrebări.
Credeam că s-a terminat.
Din păcate, nu. Mai avem nevoie de informații.
Avem mare nevoie de numele bărbaților cu care se vedea Josefin.
- Înțeleg, dar nu le știu. - Gândește-te!
Ce e asta? De ce întrebați așa ceva?
Ar putea fi important.
Din păcate, fiind vorba de o anchetă, nu pot intra în detalii,
dar am aprecia foarte mult ajutorul vostru.
Nu trebuie să faci asta. Vezi dacă Elvira are nevoie de ajutor.
Bine.
Julia...
Încercăm să stabilim cu ce bărbați s-ar fi putut vedea Josefin...
Da...
Au fost câțiva antrenori care au venit aici și cu care s-a văzut.
Bine.
Știi să fi făcut parte din vreo organizație, din vreun club?
Nu.
Desigur, lucrează multă lume în grajdurile astea.
Cânta într-un cor.
Un cor de tineri care colindă copiii și bătrânii de sărbători.
Bine. Ne poți da numele și numerele de telefon ale acestor bărbați?
Da.
Ies să dau un telefon.
Bine.
Am numele.
Le pot vedea?
Da.
FREDRIK LJUNGSTRÖM, BENJAMIN SPÅNGBERG,
LUDVIG STRÖMBERG, AMADEUS LINDSTRÖM
Cineva cunoscut?
- Nu. - Bine.
Merg la secție să-i caut.
- Da. Mă duci și pe mine? - Da.
Bună, mamă!
Bună! Unde e tata?
Cred că e sus.
Bine.
Da, nu cred.
Da, nu...
N-o să meargă.
Da, nu, înțeleg.
Înțeleg...
E aici.
Da, super.
Da, e aici.
Da, vorbim mai târziu. Pa!
Era Ann-Charlotte.
Veronika, ce se petrece?
Am fost externată.
Ai fost externată dintr-odată?
Da.
Nassir avea nevoie de ajutorul meu.
Da.
Scuze, te pot externa așa, pur și simplu, după tot ce s-a întâmplat?
Nu pot să fac asta.
S-a ajuns mult prea departe.
Am făcut tot ce am putut ca să ascund...
Trebuia să mă ocup de asta pe loc.
Trebuia să fiu sincer.
Îmi pare rău că s-a ajuns atât de...
Dar nu pot... Nu mai pot.
Tomas...
Vreau să-mi spui.
Ce?
Josefin era în corul tău?
Ce?
- Tată? - Josefin Forss.
- Era în corul tău? - Despre ce vorbești?
Despre faptul că două fete au fost ucise.
Și amândouă te cunoșteau.
- Tată! - Nu acum, Liv.
- Am câștigat cupa. - Liv, te poți duce în camera ta, te rog?
Ce mai spui acum?
Eu vorbesc despre tine.
Despre dependența ta și despre faptul că eram la curent cu ea,
despre asta vorbesc.
Vorbesc despre faptul că ai fost bolnavă mintală de mică
și că ai nevoie de ajutor specializat.
Despre asta vorbesc!
Și tu ce spui?
Chiar crezi că le-aș fi putut ucide pe acele fete?
Asta spui?
Pe elevele mele?
Până acolo ai ajuns?
Asta crezi?
Răspunde-mi.
Nu.
Îmi pare rău.
Știi ceva? Nu pot să fac asta.
Vreau să te muți, acum.
- Am vrut să-mi iau rămas-bun de la Liv... - Nu.
Nu e momentul potrivit.
Doar pleacă.
- Bună, Nassir! - Bună!
Am tot încercat să dau de tine.
Scuze, a trebuit să rezolv ceva cu Tomas.
Bine. Lista pe care am primit-o de la mama lui Josefin...
Am verificat toate numele. Nimeni nu pare suspect.
- Veronika? - Te sun eu înapoi.
- Da, pe mai târziu. - Pa!
Cine e Tomas?
Soțul meu.
Cum adică, Ann-Charlotte? Ești căsătorită cu Bengt.
Ar trebui să vorbești cu fiica ta.
Sunt sigură că ar înțelege dacă i-ai spune.
Mă bucur că te simți mai bine.
De ce am fost cu tata la lucru, în ziua în care a murit?
Nu...
Mi-ai spus la telefon că e ceva important.
De ce am fost cu el la lucru? Răspunde-mi!
- Nu ai fost. - Ba da, îmi amintesc că am fost.
Dar... nu ai fost.
E o prostie ce spui, scumpo.
Bengt a început lucrul foarte devreme, iar tu dormeai în patul tău.
Nu, eram trează.
Tată!
Eram tristă.
Nu, tată, stai!
Stai, tată, nu poți!
Stai! Nu vreau să mori.
Nu poți pleca.
- Dă-mi drumul! - Tata trebuie să meargă la lucru.
Știam că o să moară.
Știam.
La ce oră a murit?
05:55...
Atunci a murit?
Ai știut tot timpul.
De ce nu m-ai ajutat? M-ai îndopat cu pastile.
Poate că n-aș mai fi ajuns la Psihiatrie.
Poate că aș fi avut o viață normală.
Am vrut să te apăr.
- De cine? - De tine însăți!
Ești ciudată.
Cine știe ce-ți poate trece brusc prin minte?
Ți-e frică de mine.
Pleacă!
Ți-a fost mereu frică de mine.
Nu voi fi niciodată ca tine.
Bună!
Ce cauți aici?
Am vrut să văd ce mai faci.
Fac bine.
Bine.
Ascultă-mă...
Vreau să știi că...
Dacă asta e tot, trebuie să plec.
- Salut, Tommy! - Salut!
- Bună, tată! - Bună, scumpo!
Ce faci aici?
Cum adică? Doar sunt aici.
N-ai putea să pleci?
Ba da. Și tu, nu-i așa?
Ești supărată?
- Nu. - Nu? Bine.
Bună! Eu sunt.
Știu cine este T. Sună-mă!