Du lurer på om jeg drepte Hanna Hagman.
Gjorde du det?
Driver du din egen etterforskning hjemmefra?
Jeg kan se mennesker som ikke er her lenger.
- Veronika... - Jeg er ikke gal.
Det er en hun er redd. En hun kaller for T.
Jeg er fra psykiatrisk avdeling. Vennligst bli med meg.
Gå til skogen der Hanna ble funnet. Se etter en gummistøvel.
Det er Oskars gummistøvel.
Nassir! Si at det har skjedd en misforståelse.
Veronika?
God morgen.
Jeg har med litt frokost til deg.
Går det bra med deg?
Du må sette deg ned igjen.
- Jeg skal ikke være her. - Ro deg ned.
Jeg sier at jeg ikke skal være her!
- Jeg skal ikke være her! - Ro deg ned.
Nei! Slipp meg! Slipp meg!
Nei! Jeg er politi.
- Her. - Nei! Nei! Nei!
Slipp.
Kommer jeg også til å bli innlagt på sykehus?
Nei, hvorfor sier du det?
De på skolen sier at det er noe galt med meg.
Det er ikke noe galt med deg.
Du er god, Simon.
Du er perfekt, akkurat som du er, ok?
Helt normal er han vel ikke?
Og det sier du?
Pappa!
Høringen om varetektsfengsling gikk veien.
Alex blir.
Gratulerer, Nassir.
Du kan være stolt, du har gjort en eksepsjonell jobb.
Takk.
Jeg vet ikke hva jeg skal si, men jeg håper hun blir bedre snart.
Ja. Takk.
Du, Simon.
Du? Det her er...
- Nassir. - Nassir?
Ja. Hei, Simon. Jeg jobber med din mor. Jeg har hørt mye om deg.
- Hei. - Hei, fint å treffe deg.
Har ikke du mattelekser?
Jeg kommer og henter det etterpå.
Ok.
Ok, kompis.
- Unnskyld, hva var det du... - Ja, vi...
Jeg er her for å samle deler av en etterforskning
som Veronica visstnok har tatt med seg hjem.
Ja.
Ja. Den skulle visstnok være i en garderobe eller noe sånt.
Ja, ok. Du får bli med.
Takk.
Det er inn bak der.
- Hei. - Hei.
Hvordan går det med deg?
Hvordan takler du alt sammen?
- Hva mener du? - Med din mor, altså.
Hei, alle sammen. Er dere spente?
Dere må holde fokus før konkurransen i morgen.
Akkurat som Magnus og Liv.
- Jeg tar tre'eren. - Jeg tar to'eren.
Hei, Veronika.
Jeg heter Erik Berg, og jeg er lege.
Jeg har ikke forsøkt å ta livet av meg.
Det har oppstått en misforståelse.
Ja vel.
Men det er bra.
Du får snart snakke med en psykolog.
Dere kan ikke holde meg her.
Du har blitt innlagt på ifølge TUD.
Lov om tvungent psykisk helsevern.
Men jeg har ikke forsøkt å ta livet av meg.
Nei, men hvil deg nå, så ses vi snart. Ok?
ALEX ELSKER MEG PÅ ORDENTLIG
DA KAN IKKE T GJØRE MEG NOE
DET VILLE T ALDRI VÅGE
Og drapet på Josefin Forss, er det riktig?
Ja, det stemmer.
- Blant ofrene dine... - Nei, ikke ofre.
Bekjente.
Blant dine bekjente skiller Josefin seg ut.
Josefin var jo eldre.
Hun var tenåring, så det er en uvanlig stor aldersforskjell.
Så spørsmålet mitt er: "Hvorfor kontaktet du Josefin?"
Det var lettere.
Hvordan da?
La meg si det slik...
Det er ikke spesielt vanskelig.
Tenåringsjenter sitt behov for bekreftelse
er umettelig.
Enten er de selvopptatte
eller så er de er ødelagte.
Uansett vil de bare bli sett.
Visste du at Josefin hadde kontakt med andre?
Jeg trodde du var her for å snakke om Hanna Hagman.
Jaha, hvorfor trodde du det?
Kjente du Hanna?
Du sa til kollegaen min at det var lettere å finne bekjente på nettet.
Du kontaktet Josefin som WinnieThePooh3.
Hva annet kalte du deg?
Nasse? Bamse? T for Tiger?
Under rettssaken ble du spurt om hvordan du drepte Josefin.
Du svarte:
"Jeg tok henne igjen og slo henne i hodet med et hjulkryss,
hun falt og prøvde å flykte, men jeg slo henne igjen."
Du sa at du kastet hjulkrysset i elva.
Men det ble aldri funnet.
Hvorfor sa du ikke alt dette da høringene startet?
Hvorfor vente til rettssaken?
Kanskje jeg tenkte det ble mer spennende på den måten.
Mer... dramatisk.
Alle de unge jentene du har truffet.
Du kaller dem dine bekjente.
Men bekjente mener jeg er noen man ikke kjenner spesielt godt.
Ikke noen man bryr seg om.
Eller gjør du det?
Om tenåringsjenter sier du at...
"Enten er de selvopptatte eller ødelagte,
uansett vil de bare bli sett."
Du hadde ikke spesielt sterke følelser for Josefin, eller hva?
Hanna da?
Hvordan var det med henne?
Kanskje jeg drepte henne også.
Ja vel. Hvordan?
Jeg kvalte henne.
Og så gravde jeg henne ned.
Så hun kunne råtne som den horen hun var.
Hm...
Hanna ble ikke bare nedgravd, hun ble begravet.
Da vi fant liket, var det pent innpakket.
Hun var ikke bare en bekjent.
Du bare gjentar informasjon du har lest i avisen.
Jeg vet at du ikke drepte Josefin heller.
Du vet ingenting, skjønner du det?
Kom tilbake.
Hører du meg? Kom tilbake!
Hei, Veronika.
Du skal få noe å sove på.
Bra.
Sov godt.
Hvordan føler du deg nå?
Jeg føler meg faktisk bedre.
Mm.
Jeg sov godt i natt. De ga meg to piller.
- Det er bra. - Ja.
Du sa at jeg skulle få treffe en psykolog.
Og jeg har allerede en, Susanne Kilström,
som jeg føler meg veldig trygg på.
Så jeg lurer på om jeg kan få treffe henne. Nå.
Ja, ok...
Vi pleier vanligvis ikke å ta inn eksterne psykologer.
Det gjør vi ikke, men...
Jeg skal se hva jeg kan gjøre.
Absolutt.
Hei, Veronika.
Hei.
Hvordan har du det?
Så bra at du fikk komme.
Susanne, jeg har ikke forsøkt å ta livet av meg.
Det er ingen her som tror meg.
Jeg tror deg.
Kan du ikke si til dem at jeg ikke skal være her?
Det er ikke opp til meg å avgjøre
om du skal være her eller ikke.
Alt jeg kan si, er at du og jeg har begynt å bearbeide traumer.
Det er stort. Det krever mye...
Kan du si til dem at jeg ikke skal være her.
Vi må fullføre det vi har påbegynt.
Det er slik jeg kan hjelpe deg, Veronika.
Ja vel.
Ok, bra.
Du kan bare...
Du kan bare legge deg ned, hvis du vil.
Legg deg slik at du føler deg komfortabel.
Når du føler deg klar...
...så lukk øynene.
Bra.
Bare fortsett å puste.
Føl at du blir tung.
Synk ned i kroppen.
Hold øynene lukket.
La tankene vandre dit de vil.
Rett oppmerksomheten mot pusten din.
Bare fortsett å puste.
Og hør på stemmen min.
Snart teller jeg til tre.
Når du hører meg telle til tre...
Skal slippe gjennom det første barndomsminnet som dukker opp.
Pust inn...
En...
to...
tre.
Pust ut.
Hva kan du se rundt deg?
Hva kan du høre?
Nei, pappa, stopp!
Stopp, pappa, du får ikke lov!
Beklager, du kan ikke komme inn hit akkurat nå.
Beklager forstyrrelsen, men du har besøk.
Jeg forstår, men det må vente.
Han sier at det er viktig.
- Hei. - Hei.
Kom.
Hei.
Du...
Jeg...
Jeg hentet tingene dine.
Etterforskningen din.
Jeg tror du har rett.
Drapene henger sammen, og det er ikke Alex.
Jeg dro til skogen dit du sa.
Jeg fant den gummistøvelen.
Hvordan visste du hvor den lå?
Og hvordan fant du dagboken?
Den eneste forklaringen er at du var der.
Jeg var innlagt på sykehus da Oskar og Hanna døde.
Jeg leste det i notatene dine.
Du var også innlagt da Josefin døde.
Hvorfor det?
Hvorfor har du koblet dette til deg? Hva har du med dette å gjøre?
Vi kan ikke bruke noe av bevisene du har samlet inn.
Ikke noe av det.
Ok?
Jeg kan ikke gjøre mer.
De viser seg for meg.
Hanna, Oskar og Josefin viser seg for meg.
Jeg ser hva som har skjedd med dem.
Jeg hører selv hvordan det høres ut.
Jeg tror jeg har hatt denne evnen siden barndommen.
Jeg er lei for det.
Kom da.
Hun må skrives ut først.
- Hallo? Du kan ikke bare gå. - Jeg er politi. Jeg trenger henne.
- Er det tillatt? - Ingen aning.
Ok...
Hannas avskjedsbrev var datert 15. oktober.
Hun treffer Alex, og de har sex.
Når hun forlater hytta, er det siste gang noen ser henne i live.
På samme tid, ikke langt derfra,
faller Oskar i elven og drukner.
Og Hannas lik blir funnet mellom elven og hytta.
Det er for mange tilfeldigheter.
Og Niklas Borsén drepte verken Josefin eller Hanna.
Drapsvåpenet ble aldri funnet.
Og tilståelsen hans var nesten ordrett
fra det man kunne lese i nyhetene.
Hva er din teori?
At Oskar var vitne til drapet på Hanna.
Han stakk av og endte på en eller annen måte opp i elven.
Og at Josefin ble drept av samme person.
Jeg skjønner bare ikke hvordan det passer sammen.
Ok, så hva gjør vi nå?
Vi finner ut hvem som ga dem halskjedene.
Og hvem faen T er.
Ja.
- Hei. Julia? - Der borte.
- Hei, Julia. - Hei.
Jeg vet jeg maser, men er det noe mer du kan fortelle oss?
- Jeg har fortalt deg alt jeg vet. - Er du sikker på det?
Hva er det som skjer?
- Hei, vi... - Vi beklager uleiligheten,
men vi mistenker at Niklas Borsén kan være skyldig i et drap til.
Så vi må stille noen flere spørsmål.
Jeg trodde det var over.
Dessverre ikke, vi trenger mer informasjon.
Vi trenger navnene på mennene Josefin traff.
- Jeg forstår, men jeg vet ikke. - Tenk.
Hva er dette? Hvorfor spør du om det?
Fordi det kan være viktig.
Jeg kan dessverre ikke gå i detaljer på grunn av etterforskningen,
men vi hadde satt stor pris på hjelpen din.
Dette trenger du ikke å forholde deg til. Se om Elvira trenger hjelp.
Ja vel.
Julia...
Vi prøver å kartlegge hvilke menn Josefin kan ha truffet før...
Ja...
Vi hadde noen mannlige trenere som kom hit, og som hun besøkte.
Ja vel. Bra.
Vet du om hun var involvert i organisasjoner eller klubber?
Nei.
Det er jo mange mennesker som jobber i stallen.
Og så sang hun i kor.
Et ungdomskor i byen som synger for
barn og eldre på Lucia og sånn.
Ja vel. Kan vi få navnene og telefonnumrene til disse mennene?
Ja.
Jeg skal bare ut og ta en telefon.
Ja vel.
TOMAS
Jeg har navnene.
Får jeg se?
Ja.
FREDRIK LJUNGSTRÖM, BENJAMIN SPÅNGBERG,
LUDVIG STRÖMBERG, AMADEUS LINDSTRÖM
Noen du kjenner?
- Nei. - Ok.
Jeg drar til stasjonen og sjekker dem.
- Ja, slipper du meg av på veien? - Ja.
Hei, mamma.
Hei. Hvor er pappa?
Jeg tror han er oppe.
Ok.
Nei, jeg tror ikke det.
Ja, nei...
Ja, men det går jo ikke det.
Ja, jeg skjønner.
Jeg forstår det...
Du, nå er hun her.
Ja. Ja, fint.
Ja, hun er her.
Ja, vi snakkes senere. Ha det.
Det var Ann-Charlotte.
Veronika, hva er det som skjer?
Jeg ble utskrevet.
Ble du utskrevet helt plutselig?
Ja.
Nassir trengte hjelp av meg.
Å ja.
Hvordan de kan skrive deg ut. sånn helt uten videre,
etter alt som har skjedd?
Jeg klarer ikke dette her.
Det har gått altfor langt.
Jeg har gjort alt jeg kan for å skjule...
Når jeg skulle ha ta tak i dette med en gang.
Jeg skulle ha vært ærlig.
Jeg er lei meg for at det har blitt så...
Men jeg klarer det ikke lenger.
Tomas...
Jeg vil at du skal fortelle meg det.
Hva da?
Var Josefin med i koret ditt?
Hva?
- Pappa? - Josefin Forss.
- Var hun med i koret ditt? - Hva snakker du om?
Jeg snakker om at to jenter har blitt drept.
Og begge kjente deg.
- Pappa. - Ikke nå, Liv.
- Vi vant cupen. - Liv, kan du gå på rommet ditt?
Hva er det du spør meg om nå?
Jeg snakker om deg.
Jeg snakker om avhengigheten din. at jeg har visst om alt hele tiden,
det er det jeg snakker om.
Jeg snakker om at du har vært psykisk syk siden du var barn
og at du trenger hjelp som jeg ikke kan gi deg.
Det er det jeg snakker om!
Hva er det du spør meg om egentlig?
Tror du helt ærlig at jeg kunne ha drept de jentene?
Er det dét du spør meg om?
Det er mine elever.
Er det der du er?
Er det dét du tror? Svar meg, da. Er det dét du tror?
Svar meg.
Nei.
Unnskyld.
Vet du hva? Jeg fikser ikke dette.
Jeg vil at du flytter. Nå.
Jeg ville bare
- ...si ha det til Liv også. - Nei.
Det er ikke tid for det nå.
Bare gå.
- Hei, Nassir. - Hei.
Du, jeg har prøvd å få tak i deg.
Beklager, jeg måtte ordne noe med Tomas.
Ja vel. Du vet, den listen vi fikk fra moren til Josefin,
jeg sjekket alle navnene. Dessverre ingenting av interesse.
- Veronika? - Jeg ringer deg tilbake.
- Ja, vi snakkes senere. - Ha det.
Hvem er Tomas?
Han er mannen min.
Hva prater du om, Ann-Charlotte? Du er gift med Bengt.
Du bør snakke med datteren din.
Jeg er sikker på at hun ville forstå hvis du fortalte henne det.
Det er flott, at du føler deg bedre.
Hvorfor var jeg med pappa på jobb den dagen han døde?
Nei, men...
Du sa på telefonen at det var viktig.
Hvorfor var jeg med ham på jobb da han døde? Svar meg.
- Det var du ikke. - Jo, jeg husker at jeg var det.
Men... det var du ikke.
Det er bare tåpeligheter, elskling.
Bengt begynte veldig tidlig, og du sov i sengen din.
Nei, jeg var våken.
Pappa!
Jeg var lei meg.
Nei, pappa, stopp!
Stopp, pappa, du får ikke lov!
Stopp! Jeg vil ikke at du skal dø.
Ikke dra.
- Slipp meg. - Pappa må på jobb.
Jeg visste at han kom til å dø.
Jeg visste det.
Når døde han? Hva?
05:55...
Var det da han døde?
Du har visst det hele tiden.
Hvorfor hjalp du meg ikke i stedet for å dope meg ned?
Da hadde jeg kanskje ikke trengt å bli innlagt på psykiatrisk.
Kanskje jeg kunne hatt et normalt liv.
Jeg ville beskytte deg.
- Fra hva? - Fra deg selv!
Du er merkelig.
Hvem vet hvilke tanker du plutselig får i hodet?
Du er redd meg.
Gå.
Du har alltid vært redd meg.
Jeg kommer aldri til å bli som deg.
Hei.
Hva gjør du her?
Jeg ville bare høre hvordan det går med deg.
Det går bra.
Ja vel.
Du...
Jeg vil bare at du skal vite at...
Hvis du ikke har mer å si, så vil jeg gå.
- Hei, Tommy. - Hei.
- Hei, pappa. - Hei, vennen.
Hva gjør du her?
Hva mener du med det? Jeg er her.
Kan du ikke bare gå?
Ja, og du også. Ikke sant?
- Jo. - Er du sur?
- Nei. - Nei? Det er bra.
Hei, det er meg.
Jeg vet hvem T er. Ring meg.
Tekst: Ine Timmermans plint.com