Zanima vas jesam li ja ubio Hannu Hagman.
Jeste li?
Vodiš li svoju istragu od kuće?
Mogu vidjeti ljude koji više nisu s nama.
- Veronika... - Nisam luda.
Boji se nekoga. Zove ga T.
Radim na Odjelu za psihijatriju. Molim vas, pođite sa mnom.
Idi u šumu u kojoj je pronađena Hanna. U blizini se nalazi gumena čizma.
Čizma je Oskarova.
Nassire! Reci im da je došlo do nesporazuma.
Veronika?
Dobro jutro.
Donijela sam vam doručak.
Jeste li dobro?
Morate sjesti.
- Ne trebam biti ovdje. - Smirite se.
Ne bih trebala biti ovdje!
- Ne bih trebala biti ovdje! - Smirite se.
Ne! Pustite me!
Ne! Policajka sam.
- Dobro. Tako. - Ne! Ne! Ne!
Pustite me!
Hoću li i ja završiti u bolnici?
Ne, zašto pitaš?
U školi govore da nešto nije u redu sa mnom.
Sve je u redu s tobom.
Dobro si, Simone.
Savršen si takav kakav jesi, dobro?
No nije baš potpuno normalan, zar ne?
Tko to kaže? Ti?
Tata!
Rasprava je završila u našu korist.
Alex će ostati u pritvoru.
Čestitam, Nassire.
Trebao bi biti ponosan, izvanredno si odradio zadatak.
Hvala.
Ne znam što reći, nadam se da će joj uskoro biti bolje.
Hvala.
Hej, Simone.
Ovo je...
- Nassir. - Nassir?
Da. Bok, Simone. Radim s tvojom mamom, čuo sam puno o tebi.
- Bok. - Bok, drago mi je.
Nemaš li zadaću iz matematike?
Uskoro ću ti doći pomoći.
Dobro.
- Oprostite, što ste... - Da, mi...
Došao sam po dokumente o istrazi
koje je Veronica donijela kući.
Dobro.
Da. Navodno su u ormaru.
Dobro. Dođite.
Hvala.
Ondje su, straga.
- Bok. - Bok.
Kako si?
Kako se nosiš sa svime?
- Zašto? - Zbog svoje mame.
Bok svima. Jeste li uzbuđeni?
Morate se usredotočiti na sutrašnje natjecanje.
Kao Magnus i Li.
- Ja ću na trojku. - Ja na dvojku.
Bok, Veronika.
Ja sam Erik Berg, liječnik sam.
Nisam se pokušala ubiti.
Došlo je do nesporazuma.
U redu.
To je dobro.
Uskoro ćete otići psihologu s kojim ćete moći razgovarati.
Ne možete me zadržati.
U bolnici ste zbog ZOPS-a.
Zakona o obveznoj psihijatrijskoj skrbi.
Ali nisam se pokušala ubiti.
Dobro, odmorite se pa ćemo se vidjeti kasnije. Dobro?
ALEX ME STVARNO VOLI
SADA T NE MOŽE DOĆI DO MENE
T SE NEĆE USUDITI
I ubojstvo Josefin Forss, je li tako?
Da, tako je.
- Među vašim žrtvama... - Ne, ne žrtvama.
Poznanicama.
Među vašim poznanicama ističe se Josefin.
Josefin je bila starija.
Bila je tinejdžerica, to je velika razlika u godinama.
Zanima me zašto ste kontaktirali Josefin.
Bilo je lakše.
Kako to mislite?
Recimo to ovako...
Nije bilo jako teško.
Čežnja tinejdžerica za potvrdom
nezasitna je.
Ili su opsjednute samima sobom
ili su oštećene.
Kako god bilo, samo žele da ih netko primijeti.
Jeste li znali da je Josefin bila u kontaktu s drugima?
Mislio sam da ste došli razgovarati o Hanni Hagman.
Zašto to mislite?
Jeste li poznavali Hannu?
Rekli ste mojoj kolegici da je bilo lakše pronaći poznanice na internetu.
Josefin ste kontaktirali pod nadimkom WinnieZvaniPooh3.
Koje ste još nadimke rabili?
Praščić? Sova? TKaoTigar?
Na suđenju su vas pitali kako ste ubili Josefin.
Odgovorili ste:
"Sustigao sam je i udario šipkom u glavu.
Pala je i pokušala pobjeći, pa sam je ponovo udario."
Rekli ste da ste šipku bacili u rijeku.
No nisu je pronašli.
Zašto ovo niste rekli na saslušanjima?
Zašto ste čekali suđenje?
Možda sam mislio da će tako biti uzbudljivije.
Da će biti... dramatičnije.
Sve djevojke koje ste viđali nazivate svojim poznanicama.
No poznanici nisu ljudi koje jako dobro poznajemo.
Nije nam stalo do njih.
Ili vama jest?
Za tinejdžerice kažete...
"Ili su opsjednute samima sobom ili su oštećene,
kako god bilo, samo žele da ih netko primijeti."
Niste gajili osobito snažne osjećaje prema Josefin, zar ne?
A prema Hanni?
Što je s njom?
Možda sam i nju ubio.
Dobro. Kako?
Zadavio sam je.
Zatim sam je bacio u rupu.
Da bi istrunula kao kurva kakva je i bila.
Hannu nisu bacili u rupu, zakopali su je.
Kad smo pronašli tijelo, bilo je uredno zamotano.
Nije bila nečija poznanica.
Ponavljate informacije koje ste pročitali u novinama.
Znam da niste ubili ni Josefin.
Ne znate vi ništa, je li jasno?
Vratite se.
Čujete li me? Vratite se!
Bok, Veronika.
Dat ću vam nešto što će vam pomoći da zaspite.
Dobro.
Lijepo sanjajte.
Kako se sada osjećate?
Zapravo se osjećam bolje.
Noćas sam dobro spavala, dali su mi dvije tablete.
- Odlično. - Da.
Rekli ste da ću ići psihologu,
ali već posjećujem Susanne Kilström
uz koju se osjećam jako sigurno.
Mogu li s njom razgovarati? Sada?
Dobro.
Obično ne dovodimo vanjske psihologe.
Doista, ali...
Vidjet ću što mogu učiniti.
Naravno.
- Bok, Veronika. - Bok.
Kako si?
Drago mi je da si mogla doći.
Susanne, nisam se pokušala ubiti.
Nitko mi ne vjeruje.
Ja ti vjerujem.
Možeš li im reći da ne bih trebala biti ovdje?
Veronika, ne odlučujem ja bi li trebala ostati ili ne.
Mogu im samo reći da smo počele procesuirati traumu.
To je jako važno. Zahtijeva puno...
Možeš li im, molim te, reći da ne bih trebala biti ovdje.
Moramo završiti što smo započele.
Tako ti mogu pomoći, Veronika.
U redu.
U redu. Dobro.
Možeš...
Možeš leći, ako želiš.
Udobno se smjesti.
Kada budeš bila spremna...
sklopi oči.
Dobro.
Nastavi disati.
Osjeti težinu.
Uroni u svoje tijelo.
Ne otvaraj oči.
Neka ti misli odlutaju kamo hoće.
Usmjeri pozornost na disanje.
Nastavi disati.
I slušaj moj glas.
Uskoro ću brojati do tri.
Kad budem nabrojala do tri...
prepusti se prvoj uspomeni iz djetinjstva koja se pojavi.
Udahni.
Jedan...
dva...
tri.
Izdahni.
Što vidiš oko sebe?
Što čuješ?
Ne, tata, stani!
Stani, tata, ne smiješ!
Žao mi je, ali ne možete sada ući.
Oprostite što prekidam, došao je posjetitelj.
Razumijem, morat će pričekati.
Kaže da je važno.
- Bok. - Bok.
Dođi.
Bok.
Slušaj...
Ja...
Imam tvoje stvari. Tvoju istragu.
Mislim da imaš pravo.
Ubojstva su povezana i nije kriv Alex.
Otišao sam u šumu gdje si rekla.
Pronašao sam gumenu čizmu.
Kako si znala gdje je?
Kako si pronašla dnevnik?
Jedino je objašnjenje da si bila ondje.
Bila sam u bolnici kad su Oskar i Hanna umrli.
Pročitao sam u tvojim bilješkama.
Bila si u bolnici i kad je umrla Josefin.
Zašto?
Zašto si sve povezala sa sobom? Kako si umiješana?
Ne možemo upotrijebiti nijedan dokaz koji si prikupila.
Nijedan!
Dobro?
Ne mogu više.
Ukazuju mi ​​se.
Hanna, Oskar i Josefin ukazuju mi se.
Vidim što im se dogodilo.
Znam kako ovo zvuči.
Mislim da to mogu od djetinjstva.
Žao mi je.
Hajde.
Prvo je moraju otpustiti.
- Hej! Ne možete samo tako izaći. - Policajac sam. Trebam je.
- Smiješ li to? - Nemam pojma.
Dobro.
Hannino oproštajno pismo napisano je 15. listopada.
Sastala se s Alexom i seksali su se.
Otišla je iz kolibe i on je bio posljednji koji ju je vidio živu.
Istovremeno, nedaleko odande,
Oskar je pao u rijeku i utopio se,
a Hannino je tijelo pronađeno između rijeke i kolibe.
Previše je slučajnosti.
A Niklas Borsén nije ubio Josefin i Hannu.
Nitko nije pronašao oružje ubojstva.
Njegovo je priznanje bilo jednako onome što se može pročitati u novinama.
Što ti misliš?
Da je Oskar vidio Hannino ubojstvo.
Pobjegao je i nekako završio u rijeci.
Josefin je ubila ista osoba.
Samo ne vidim poveznicu.
Dobro. Što ćemo sada?
Moramo saznati tko im je darovao ogrlice.
I tko je dovraga T.
Da.
- Dobar dan. Julia? - Ondje je.
- Bok, Julia. - Bok.
Znam da sam dosadna, ali možeš li nam još što reći?
- Rekla sam vam sve što znam. - Jesi li sigurna?
Što se događa?
- Dobar dan, mi... - Ispričavamo se zbog neugodnosti,
ali mislimo da je Niklas Borsén možda kriv za još jedno ubojstvo.
Zato moramo postaviti još nekoliko pitanja.
Mislila sam da ste završili.
Nažalost, nismo, trebamo više podataka.
Trebaju nam imena osoba koje je Josefin vidjela.
- Razumijem, ali ne znam ih. - Razmisli.
Što je ovo? Zašto se raspitujete o tome?
Zato što bi moglo biti važno.
Nažalost, ne mogu ulaziti u detalje zbog istrage,
ali cijenili bismo vašu pomoć.
Ne bi trebala prolaziti kroz ovo. Provjeri treba li Elvira pomoć.
Dobro.
Julia...
Pokušavamo doznati koje je muškarce Josefin možda vidjela prije...
Da.
Dolazilo je nekoliko trenera koje je i sama posjećivala.
U redu. Dobro.
Znate li je li bila uključena u neku organizaciju ili klub?
Ne.
No u konjušnici radi puno ljudi.
I pjevala je u zboru.
U gradskom zboru mladih koji za blagdane pjeva djeci i starijima.
Dobro. Možemo li dobiti imena i telefonske brojeve tih muškaraca?
- Da. - Hvala.
Idem van telefonirati.
Dobro.
Imam imena.
Mogu li ih vidjeti?
Da.
FREDRIK LJUNGSTRÖM, BENJAMIN SPÅNGBERG,
LUDVIG STRÖMBERG, AMADEUS LINDSTRÖM
Poznaješ li koga?
- Ne. - Dobro.
Otići ću do postaje i potražiti ih.
- Dobro. Možeš li me povesti? - Da.
Bok, mama.
Bok. Gdje je tata?
Mislim da je gore.
Dobro.
Ne, mislim da ne.
Ne...
Neće moći.
Razumijem.
Shvaćam.
Ovdje je.
Da, odlično.
Da, ovdje je.
Razgovarat ćemo kasnije. Bok.
Zvala je Ann-Charlotte.
Veronika, što se događa?
Otpustili su me iz bolnice.
Samo tako?
Da.
Nassir je trebao moju pomoć.
Dobro.
Mogu li te samo tako otpustiti nakon svega što se dogodilo?
Ne mogu ovo.
Otišlo je predaleko.
Učinio sam sve što sam mogao da sakrijem...
Trebao sam to odmah riješiti.
Trebao sam biti iskren.
Žao mi je što je postalo tako...
Ali ne mogu više.
Tomase...
Želim da mi kažeš.
Što?
Je li Josefin pjevala u tvojem zboru?
Što?
- Tata? - Josefin Forss.
- Je li pjevala u tvojem zboru? - O čemu ti?
O činjenici da su ubijene dvije djevojke.
I da su te obje poznavale.
- Tata. - Ne sada, Liv.
- Osvojili smo kup. - Liv, molim te, idi u svoju sobu.
Što hoćeš reći?
Ja govorim o tebi.
Govorim o tvojoj ovisnosti i tome da sam cijelo vrijeme znao,
o tome ja govorim!
Govorim o tebi koja si od djetinjstva psihički bolesna
i koja trebaš pomoć koju ti ja ne mogu pružiti.
O tome ja govorim!
A o čemu ti govoriš?
Misliš li doista da sam mogao ubiti te djevojke?
Želiš li to reći?
Svoje učenice?
To misliš?
To misliš? Odgovori mi. Je li to ono što misliš?
Odgovori mi.
Ne.
Oprosti.
Znaš što? Ne mogu ovo.
Želim da se iseliš. Smjesta.
- Htjela bih se pozdraviti i s Liv. - Ne.
Sada nije vrijeme za to.
Samo idi.
- Bok, Nassire. - Bok.
Pokušao sam te dobiti.
Oprosti, morala sam riješiti nešto s Tomasom.
Dobro. Sjećaš li se popisa koji smo dobili od Josefinine mame?
Pretražio sam sva imena. Nema ničeg zanimljivog.
- Veronika? - Nazvat ću te kasnije.
- Dobro, čujemo se kasnije. - Bok.
Tko je Tomas?
Moj suprug.
Kako to misliš, Ann-Charlotte? Udala si se za Bengta.
Trebala bi razgovarati sa svojom kćeri.
Sigurno bi razumjela kad bi joj rekla.
Drago mi je što se osjećaš bolje.
Zašto sam bila s tatom na poslu na dan kada je umro?
Ne...
Preko telefona si mi rekla da je važno.
Zašto sam bila s njim kad je umro? Odgovori mi.
- Nisi. - Jesam, sjećam se da jesam.
Ali...
Nisi.
To je glupost, dušo.
Bengt je otišao jako rano, a ti si spavala u krevetu.
Ne, bila sam budna.
Tata!
Bila sam tužna.
Ne, tata, stani!
Stani, tata, ne smiješ!
Stani! Ne želim da umreš.
Ne smiješ ići.
- Pusti me. - Tata mora na posao.
Znala sam da će umrijeti.
Znala sam.
Kada je umro?
U 5.55...
Je li tada umro?
Cijelo si vrijeme znala.
Zašto mi nisi pomogla? Zašto si mi davala tablete?
Možda ne bih završila na psihijatriji.
Možda sam mogla voditi normalan život.
Htjela sam te zaštititi.
- Od čega? - Od tebe!
Čudna si.
Tko zna što ti može odjednom pasti na pamet?
Bojiš me se.
Odlazi.
Oduvijek si me se bojala.
Nikad neću biti poput tebe.
Bok.
Što radiš ovdje?
Htjela sam vidjeti kako si.
Dobro sam.
Dobro.
Slušaj...
Znaj da...
Ako je to sve, htjela bih ići.
- Bok, Tommy. - Bok.
- Bok, tata. - Bok, dušo.
Što radiš ovdje?
Kako to misliš? Pa, evo me.
Zar ne možeš jednostavno otići?
Mogu, s tobom. Može?
- Jesi li ljuta? - Ne.
Ne? Dobro.
Bok, ja sam.
Znam tko je T. Nazovi me.