Zajímá vás, jestli jsem zabil Hannu Hagmanovou.
Zabil jste ji?
Děláš vlastní vyšetřování z domova?
Vidím lidi, kteří už nejsou mezi námi.
- Veroniko... - Nejsem blázen.
Někoho se bojí. Někoho, komu říká T.
Jsem z psychiatrického oddělení. Prosím následujte mě.
Jdi do lesa, kde byla nalezena Hanna. Hledej tam holínku.
Je to Oskarova holínka.
Nassire! Řekni jim, že to je nedorozumění.
Veroniko?
Dobré ráno.
Přinesla jsem vám snídani.
Jste v pořádku?
Musíte se posadit.
- Neměla bych tu být. - Uklidněte se.
Říkám vám, že bych tu neměla být!
- Nemám tu být! - Uklidněte se, klid.
Ne! Nechte mě jít!
Ne! Jsem policistka.
- Tam. - Ne! Ne! Ne!
Pusťte mě.
Budu také hospitalizován?
Ne, proč se na to ptáš?
Protože ve škole říkají, že se mnou něco není v pořádku.
Nic ti není.
Jsi v pohodě, Simone.
Jsi dokonalý, takový jaký jsi, dobře?
No, není úplně normální, že?
Říkáš ty?
Táto!
Slyšení o zadržení proběhlo podle našeho.
Alex tu zůstane.
Gratuluji, Nassire.
Měl bys být hrdý, odvedl jsi výjimečnou práci.
Děkuji.
No, nevím, co říct, ale opravdu doufám, že jí bude brzy lépe.
Jo, děkuji.
Ahoj, Simone.
Ahoj? Tohle je...
- Nassir. - Nassir?
Jo. Ahoj, Simone. Pracuji s tvojí maminkou, hodně jsem o tobě slyšel.
- Ahoj. - Ahoj, rád tě poznávám.
Nemáš domácí úkol z matematiky?
Brzo ti přijdu pomoci.
Dobře.
Dobře, kamaráde.
- Jasně, promiň, co jsi to... - Jo, no, my...
Jsem tu, abych shromáždil části vyšetřování,
které si Veronica zjevně vzala s sebou domů.
Jasně.
No. Zřejmě je to ve skříni nebo tak něco.
Jo. Dobře. Pojď.
Díky.
Je to tam vzadu.
- Ahoj. - Ahoj.
Jak se máš?
Jako, jak to všechno zvládáš?
- Co myslíš? - To s tvojí mamkou.
Ahoj všichni. Těšíte se?
Na zítřejší soutěž se musíte soustředit.
Stejně jako Magnus a Li.
- Vezmu si trojku. - Vezmu si dvojku.
Dobrý den, Veroniko.
Jmenuji se Erik Berg a jsem lékař.
Nepokoušela jsem se zabít.
Došlo k nedorozumění.
Dobře.
To je dobře.
Brzy navštívíte psychologa, se kterým si můžete promluvit.
Nemůžete mě tu držet.
Byla jste hospitalizována podle CPCA.
To je zákon o povinné psychiatrické péči.
Ale já se nepokoušela zabít.
Dobře, ale teď odpočívejte a brzy se uvidíme. Dobře?
ALEX MĚ OPRAVDU MILUJE
TAK SE KE MNĚ T. NEMŮŽE DOSTAT
T. SE NIKDY NEODVÁŽÍ
A vražda Josefin Forssové, je to tak?
Ano, je to tak.
- Mezi vašimi oběťmi... - Ne, nebyly to oběti.
Známí.
Mezi vašimi známými vyniká Josefin.
Josefin byla starší.
Byla v pubertě, to je neobvykle velký věkový rozdíl.
Moje otázka tedy zní, proč jste kontaktoval Josefinu?
Bylo to jednodušší.
Jak to myslíte?
Řeknu to takhle...
Není to nijak zvlášť obtížné.
Dospívající dívky se nemohou nasytit toho,
že je někdo přijme a ujistí.
Buď jsou egocentrické,
nebo jsou rozvrácené.
Každopádně jen chtějí, aby si jich někdo všímal.
Věděl jste, že Josefin je v kontaktu s ostatními?
Myslel jsem, že jste tady kvůli Hanně Hagmanové.
Dobře, proč vás to napadlo?
Znal jste Hannu?
Řekl jste mé kolegyni, že je snazší najít známé online.
Kontaktoval jste Josefin jako MedvídekPú3.
Jak jste si ještě říkal?
Prasátko? Sova? TJakoTygr?
Během soudu se vás ptali, jak jste zabil Josefinu.
Odpověděl jste:
"Dohonil jsem ji a praštil jsem ji do hlavy kovovou pákou na kola.
Spadla na zem a pokusila se utéct, ale znovu jsem ji uhodil."
Řěkl jste, že jste zahodil páku na kola do řeky.
Nikdy se ale nenašla.
Proč jste to všechno neřekl, když začalo vyšetřování?
Proč čekat na soud?
Možná jsem si myslel, že to bude takhle vzrušující.
Více... dramatické.
Všechny tyhle mladé dívky, které jste viděl.
Říkáte jim vaše známé.
Ale nemyslím si, že známí jsou někdo, koho znáte velmi dobře.
Není to někdo, na kom vám záleží.
Nebo ano?
O dospívajících dívkách říkáte:
"Buď jsou egocentrické, nebo rozvrácené,
každopádně chtějí, aby si jich někdo všímal."
Neměl jste k Josefin nějak zvlášť silný cit, že?
A k Hanně?
Co s ní?
Možná jsem ji taky zabil.
Dobře. Jak?
Uškrtil jsem ji.
Pak jsem ji hodil do díry.
Aby mohla hnít jako ta děvka, co byla.
Hanna nebyla jen pohozena do díry, byla pohřbena.
Když jsme našli tělo, bylo úhledně zabalené.
Nebyla to jen něčí známá.
Jen opakujete informace, které čtete v novinách.
Vím, že jste nezabil ani Josefinu.
Nic nevíte, jo?
Vraťte se.
Slyšíš mě? Vrať se!
Dobrý den, Veroniko.
Dám vám něco, co vám pomůže spát.
Dobře.
Dobrou noc.
Jak se cítíte teď?
No, vlastně se cítím lépe.
Dneska jsem spala dobře, dali mi dva prášky.
- To je skvělé. - To jo.
Řekl jste, že bych měla navštívit psychologa
a už za jednou chodím, k Susanne Kilströmové,
u které se cítím velmi bezpečně.
Mohla bych ji vidět? Teď?
Ano, dobře...
No, my obvykle nepoužíváme externí psychology.
Většinou ne, ale...
Uvidím, co s tím můžu udělat.
Samozřejmě.
Dobrý den, Veroniko.
Dobrý den.
Jak se máte?
Jsem ráda, že jste mohla přijít.
Susanne, nepokoušela jsem se zabít.
Tady mi nikdo nevěří.
Věřím vám.
Nemůžete jim říct, že bych tu neměla být?
Veroniko, o tom nerozhoduji já,
jestli tu máte být nebo ne.
Jediné, co vám mohu říci, je, že vy a já jsme začaly zpracovávat trauma.
To je velké. Vyžaduje to hodně...
Můžete jim prosím říct, že bych tu neměla být?
Musíme dokončit, co jsme začaly.
Tak vám mohu pomoci, Veroniko.
Dobře.
Dobře. Tak jo.
Můžete jen...
Můžete si jen lehnout, jestli chcete.
Lehněte si tak, aby vám bylo pohodlně.
Až budete připravená...
Zavřete oči.
Dobře.
Jen pokračujte v dýchání.
Pociťte tu váhu.
Ponořte se do svého těla.
Mějte oči zavřené.
Nechte své myšlenky bloudit, kam chtějí.
Zaměřte svou pozornost na svůj dech.
Jen dýchejte dál.
A poslouchejte můj hlas.
Brzy budu počítat do tří.
Až mě uslyšíte počítat do tří...
Chci, abyste propustila první vzpomínku z dětství, která se objeví.
Nádech...
Jeden...
dva...
tři.
Výdech.
Co vidíte kolem sebe?
Co slyšíte?
Ne, tati, přestaň!
Přestaň, tati, nemůžeš!
Pardon, ale teď sem nemůžete.
Promiňte, že ruším, ale je tu návštěva.
Chápu, to bude muset počkat.
Říká, že je to důležité.
- Ahoj. - Ahoj.
Pojď.
Hej.
Hele...
Já...
Mám tvoje věci.
Tvoje vyšetřování.
Myslím, že máš pravdu.
Vraždy spolu souvisí a není to Alex.
Šel jsem do lesa, kam jsi řekla,
našel jsem tu holínku.
Jak jsi věděla, kde to bylo?
A jak jsi našla ten deník?
Jediné vysvětlení je, že jsi tam byla.
Byla jsem hospitalizována, když Oskar a Hanna zemřeli.
Četl jsem o tom v tvých poznámkách.
Hospitalizovali tě také, když zemřela Josefin.
Proč to tak je?
Proč jsi k sobě navázala to spojení? Jak jsi se zapojila?
Nemůžeme použít žádné důkazy, které jsi shromáždila.
Nic z toho.
Jo?
Víc udělat nemůžu.
Objevují se mi.
Hanna, Oskar a Josefin se mi objevují.
Vidím, co se jim stalo.
Slyším, jak to zní.
Myslím, že tuto schopnost mám od dětství.
Promiň.
Tak pojď.
Nejprve musí být propuštěna.
- Haló? Nemůžete jen tak odejít. - Jsem od policie, ano? Potřebuji ji.
- To se smí? - Netuším.
Dobře.
Hannin dopis na rozloučenou byl datován 15. října.
Jde za Alexem, mají sex.
Když opustí jeho chatu, je to naposledy, co ji někdo vidí živou.
Přitom nedaleko odtud
Oskar spadne do řeky a utopí se.
A tělo Hanny je nalezeno mezi řekou a chatou.
Náhod je příliš mnoho.
A Niklas Borsén nezabil Josefin ani Hannu.
Vražedná zbraň nebyla nikdy nalezena.
A jeho přiznání bylo téměř slovo od slova to,
co si mohl přečíst ve zprávách.
Jaká je tvoje teorie?
Že Oskar byl svědkem Hanniny vraždy.
Utekl a nějak skončil v řece.
A že Josefinu zabila stejná osoba.
Jen nechápu, jak to do sebe zapadá.
Dobře, tak co teď budeme dělat?
Zjistíme, kdo jim dal přívěsky.
A kdo je sakra T.
Ano.
- Dobrý den. Julie? - Támhle.
- Dobrý den, Julie. - Dobrý den.
Vím, že o tom mluvím pořád, ale můžete nám ještě něco říct?
- Řekla jsem vám všechno, co vím. - Jste si tím jistá?
Co se děje?
- Dobrý den, my... - Omlouváme se za nepříjemnosti,
ale máme podezření, že Niklas Borsén by mohl být vinen z další vraždy.
Musíme tedy položit další otázky.
Myslela jsem, že je hotovo.
Bohužel ne, potřebujeme více informací.
Opravdu potřebujeme jména mužů, které Josefin viděla.
- Chápu, ale nevím. - Zamyslete se.
Co to je? Proč se na to ptáte?
Protože to může být důležité.
Bohužel kvůli vyšetřování nemohu říct podrobnosti,
ale opravdu bychom ocenili vaši pomoc.
Tohle bys neměla řešit. Podívej se, jestli Elvira nepotřebuje pomoc.
Dobře.
Julie...
Snažíme se zmapovat, kteří muži mohli Josefin vidět před...
Jo...
No, měli jsme pár trenérů, kteří sem chodili a za kterými ona chodila.
Dobře. Tak jo.
Nevíte, jestli se angažovala v nějaké organizaci nebo klubu?
Ne.
Samozřejmě je spousta lidí, kteří pracují ve stájích.
A zpívala ve sboru.
Mládežnický sbor ve městě, který zpívá
dětem a seniorům o prázdninách.
Dobře. Můžeme znát jména a telefonní čísla těchto mužů?
Ano.
Jenom půjdu ven a zavolám si.
Dobře.
Mám jména.
Mohu je vidět?
Jo.
Znáš někoho?
- Ne. - Dobře.
Půjdu na stanici a vyhledám je.
- Jo, svezeš mě? - Jo.
Ahoj, mami.
Ahoj. Kde je táta?
Myslím, že je nahoře.
Dobře.
Jo, ne, nemyslím si to.
Jo, ne...
To nepůjde.
Jo, ne, rozumím.
Chápu to, to...
Hele, už je tady.
To jo. Jo, skvělé.
Ano, je tady.
Jo, promluvíme si později. Zatím.
To byla Ann-Charlotte.
Veroniko, co se děje?
Propustili mě.
Najednou tě propustili?
Ano.
Nassir potřeboval mou pomoc.
Jasně.
Promiň, ale můžou tě propustit, jen tak
po tom všem, co se stalo?
Nemůžu dál.
Tohle zašlo příliš daleko.
Udělal jsem vše, co jsem mohl, abych to skryl...
Když jsem to měl řešit hned.
Měl jsem být upřímný.
Je mi moc líto, že to tak dopadlo...
Ale já nemůžu... už to nedokážu.
Tomasi...
Chci, abys mi to řekl.
Co?
Byla Josefin v tvém sboru?
Co?
- Táto? - Josefin Forss.
- Byla v tvém sboru? - O čem to mluvíš?
Mluvím o tom, že byly zavražděny dvě dívky.
A obě tě znali.
- Táto. - Teď ne, Liv.
- Vyhráli jsme pohár. - Liv, jdi prosím do svého pokoje?
Co to teď říkáš?
Já mluvím o tobě.
Mluvím o tvojí závislosti a že jsem o ní celou dobu věděl,
to je to, o čem mluvím.
Mluvím o tobě, že jsi od dětství duševně nemocná
a že potřebuješ pomoc, kterou ti já nemohu dát.
To je to, o čem mluvím!
A co to vůbec povídáš?
Vážně si myslíš, že jsem ty dívky mohl zabít?
To říkáš?
Mé studentky?
Je to to, kam jsi došla?
To si myslíš? Odpověz mi. To si myslíš?
Odpověz mi.
Ne.
Promiň.
Víš co? Nemůžu takhle.
Chci, aby ses odstěhovala. Hned.
Jen jsem se chtěla
- rozloučit také s Liv. - Ne.
Na to není čas.
Prostě odejdi.
- Ahoj, Nassire. - Ahoj.
Hele, snažil jsem se tě dovolat.
Promiň, musela jsem něco vyřešit s Tomasem.
Dobře. Víš, ten seznam, který jsme dostali od mamky Josefiny,
Vyhledal jsem všechna jména. Není tam nic zajímavého.
- Veroniko? - Zavolám ti zpět.
- Jo, promluvíme si později. - Ahoj.
Kdo je Tomas?
To je můj manžel.
Co tím myslíš, Ann-Charlotte? Jsi vdaná za Bengta.
Měla by sis promluvit se svou dcerou.
Jsem si jistá, že by to pochopila, kdybys jí to řekla.
To je skvělé, že se cítíš lépe.
Proč jsem byla s tátou v práci, v den, kdy zemřel?
Ne...
Řekla jsi mi do telefonu, že je to důležité.
Proč jsem s ním byla v práci, když zemřel? Odpověz mi.
Nebyla jsi tam.
Ale ano, pamatuji si, že jsem tam byla.
Ale... nebyla jsi tam.
To je jen hloupost, zlato.
Bengt začal opravdu brzy a ty jsi spala ve své posteli.
Ne, byla jsem vzhůru.
Táto!
Byla jsem smutná.
Ne, tati, přestaň!
Přestaň, tati, nemůžeš!
Přestaň! Nechci, abys zemřel.
Nemůžeš jít.
- Nech mě jít. - Táta musí do práce.
Věděla jsem, že zemře.
Věděla jsem to.
V kolik hodin zemřel?
05:55.
To je kdy zemřel?
Věděla jsi to celou dobu.
Proč jsi mi nepomohla? Místo toho dávat mi léky.
Pak bych možná nemusela na psychiatrii.
Možná jsem mohla žít normální život.
Chtěla jsem tě chránit.
- Před čím? - Před sebou!
Jsi zvláštní.
Kdo ví, co ti najednou naleze do hlavy?
Ty se mě bojíš.
Běž pryč.
Vždycky ses mě bála.
Nikdy nebudu jako ty.
Ahoj.
Co tu děláš?
Jen jsem chtěla vidět, jak se máš.
Jsem v pohodě.
Dobře.
Hele...
Jen chci, abys věděla, že...
Pokud je to vše, ráda bych šla.
- Ahoj Tommy. - Ahoj.
- Ahoj, tati. - Ahoj, zlato.
Co tu děláš?
Co myslíš? Jsem tady.
Nemůžeš prostě odejít?
Ano a ty taky. Že jo?
Jsi naštvaná?
- Ne. - Ne? Dobře.
Ahoj, to jsem já.
Vím kdo je T. Zavolej mi.