Чудите се дали съм убил Хана Хагман.
Убихте ли я?
Водиш ли собствено разследване от вкъщи?
Виждам хора, които вече не са тук.
- Вероника... - Не съм луда.
Има някой, от когото се страхува.
Някой, когото тя нарича Т.
Аз съм от психиатрията. Елате с мен моля.
Отиди в гората, където беше намерена Ханна.
Потърси гумен ботуш наоколо.
Това е ботушът на Оскар.
Насир! Кажи им, че е станало недоразумение.
Вероника?
Добро утро.
Донесох ти закуска.
Добре ли си?
Трябва да седнеш обратно.
- Не би трябвало да съм тук. - Успокой се.
Казвам ти, че не трябва да съм тук!
- Не трябва да съм тук! - Спокойно, спокойно.
Не! Пуснете ме!
Не! Аз съм полицай.
- Стой. - Не! Не! Не!
Пуснете ме.
Ще лежа ли и аз в болница?
Не, защо питаш това?
Защото в училище казват, че нещо не е наред с мен.
Нищо ти няма.
Добре си, Симон.
Перфектен си, точно такъв, какъвто си, ясно?
Е, той не е напълно нормален, нали?
Кой го казва?
Татко!
Изслушването на задържания мина както трябва.
Алекс остава.
Поздравления, Насир.
Трябва да се гордееш, свърши изключителна работа.
Благодаря.
Не знам какво да кажа,
но наистина се надявам скоро да се оправи.
Да, благодаря.
Хей, Симон.
Хей? Това е...
- Насир. - Насир?
Да. Здравей, Симон.
Работя с майка ти, чувал съм много за теб.
- Здрасти. - Здравей, радвам се да се запознаем.
Нямаш ли домашно по математика?
След малко ще дойда да ти помогна.
Добре.
Добре, приятел.
- Добре, извинявай, какво искаше да... - Добре, да, ние...
Тук съм, за да събера части от разследване,
което Вероника очевидно е взела у дома със себе си.
Вярно.
Да. Явно е в гардероба или нещо подобно.
Да. Добре. Хайде.
Благодаря ти.
Там отзад е.
- Здрасти. - Хей.
Как си?
Тоест, как се справяш с всичко?
- Какво имаш предвид? - Майка ти.
Здравейте на всички. Развълнувани ли сте?
Трябва да останете концентрирани за състезанието утре.
Точно като Магнус и Ли.
- Ще взема номер три. - Ще взема две.
Здравей, Вероника.
Казвам се Ерик Берг, аз съм лекар.
Не съм се опитвала да се самоубия.
Имало е недоразумение.
Добре.
Това е добре.
Скоро ще видите психолог, с когото можете да говорите.
Не можете да ме задържите тук.
Вие сте хоспитализирани съгласно ЗЗПП.
Законът за задължителната психиатрична помощ.
Но не съм се опитвала да се самоубия.
Добре, но сега си почини и ще се видим скоро. Ясно?
АЛЕКС НАИСТИНА МЕ ОБИЧА
ТОГАВА НЕ МОЖЕ ДА СТИГНЕ ДО МЕН
НИКОГА НЯМА ДА ПОСМЕЕ
И убийството на Жозефин Форс, така ли е?
Да, така е.
- Сред вашите жертви... - Не, не жертви.
Познати.
Сред вашите познати Жозефин се откроява.
Жозефин беше по-възрастна.
Тя беше тийнейджърка, а това е
необичайно голяма разлика във възрастта.
И така, въпросът ми е защо се свързахте с Жозефин?
Беше по-лесно.
Какво имате предвид?
Нека го кажа така...
Не е особено трудно.
Нуждата на тийнейджърките от утвърждение
е ненаситна.
Или са самовглъбени
или са счупени.
Така или иначе, те просто искат да бъдат видени.
Знаеше ли, че Жозефин е поддържала контакт с други?
Мислех, че си тук, за да говорим за Хана Хагман.
Защо си помисли това?
Познаваше ли Хана?
Каза на колегата ми, че е
по-лесно да си намираш познати онлайн.
Свързал си се с Жосефин като МечоПух3.
По какви други начини се наричаше?
Прасчо? Голяма птица? Т за Тигър?
По време на процеса те попитаха как си убил Жозефин.
Ти отговори,
„Настигнах я и я ударих с ютия в главата, тя падна на земята
и се опита да избяга, но аз я ударих отново.
Каза, че си хвърлил железната ютия в реката.
Но така и не беше намерена.
Защо не каза всичко това, когато започнаха изслушванията?
Защо да чака до процеса?
Може би си мислех, че така ще е по-вълнуващо.
Още по-...
...драматично.
Всички тези млади момичета, които си виждал.
Наричаш ги твои познати.
Но аз не мисля за познат, някой, когото познаваш много добре.
Не някой, на когото държиш.
Или ти не мислиш така?
За тийнейджърките казваш...
„Или са погълнати от себе си, или са счупени,
така или иначе те просто искат да бъдат видени."
Не изпитваш особено силно чувство към Жозефин, нали?
А Хана?
Какво за нея?
Може би и нея убих.
Добре. Как?
Удуших я.
След това я хвърлих в една дупка.
За да може да изгние като курвата, която беше.
Хана не беше просто захвърлена в дупка, тя беше погребана.
Когато намерихме тялото, то беше добре опаковано.
Тя не беше просто нечия позната.
Ти просто повтаряш информация, която си прочел във вестника.
Знам, че и ти не си убил Жозефин.
Нищо не знаеш, разбираш ли?
Върни се.
Чуваш ли ме? Върни се!
Здравей, Вероника.
Ще ти дам нещо, което да ти помогне да заспиш.
Добре.
Спокоен сън.
Как се чувстваш в момента?
Всъщност се чувствам по-добре.
Тази нощ спах добре, дадоха ми две хапчета.
- Това е страхотно. - Да.
Ти каза, че ще отида при психолог
и аз вече посещавам един, Сузане Килстрьом,
с която се чувствам много добре.
Ще може ли да я видя? Сега?
Да, добре...
Искам да кажа, че обикновено не използваме външни психолози.
Ние не, но...
Ще видя какво мога да направя.
Разбира се.
Здравей, Вероника.
Здрасти.
Как си?
Радвам се, че дойде.
Сузане, не съм се опитвала да се самоубия.
Тук никой не ми вярва.
Вярвам ти.
Не можеш ли да им кажеш, че не трябва да съм тук?
Вероника, не зависи от мен да
решавам дали трябва да си тук или не.
Всичко, което мога да кажа е, че ти ​​и аз
сме започнали да осъзнаваме травмата.
Това е нещо голямо. Изисква много...
Можеш ли да им кажеш, че не трябва да съм тук.
Трябва да завършим започнатото.
Така мога да ти помогна, Вероника.
Добре.
Добре. Добре.
Можеш просто...
Можеш просто да си легнеш, ако искаш.
Легни така, че да се чувстваш удобно.
Когато се почувстваш готова...
Затвори си очите.
Добре.
Просто продължавай да дишаш.
Почувствай тежестта.
Потъни в тялото си.
Дръж очите си затворени.
Остави мислите си да се скитат, където искат.
Насочи вниманието си към дишането си.
Просто продължавай да дишаш.
И слушай гласа ми.
След малко ще преброя до три.
Когато ме чуеш да броя до три...
Искам да се потопиш в първия спомен
от детството, който изплува.
Вдишай...
Едно...
Две...
Три.
Издишай.
Какво виждаш около себе си?
Какво чуваш?
Не, татко, спри!
Спри, тате, не можеш!
Съжалявам, не може да влезете точно сега.
Извинете, че ви прекъсвам, но има посетител.
Разбирам, това ще трябва да почака.
Той казва, че е важно.
- Хей. - Здрасти.
Ела.
Здрасти.
Слушай...
Аз...
Взех ти нещата.
Разследването ти.
Мисля, че си права.
Убийствата са свързани и не е Алекс.
Отидох в гората, където ти каза,
намерих гумения ботуш.
Как разбра къде е?
И как намери дневника?
Единственото обяснение е, че си била там.
Бях в болница, когато Оскар и Хана починаха.
Прочетох това в бележките ти.
Ти също беше в болница, когато Жозефин почина.
Как така?
Защо си начертала връзка със себе си? Как си свързана?
Не можем да използваме нищо
от доказателствата, които си събрала.
Нищо от това.
Ясно?
Не мога да направя повече.
Показват ми се.
Хана, Оскар и Жозефин ми се показват.
Виждам какво им се е случило.
Чувам как звучи.
Мисля, че имам тази способност от дете.
Съжалявам.
Хайде тогава.
Тя първо трябва да бъде изписана.
Здравейте? Не може просто да излезете.
Аз съм полицай, ясно? Нуждая се от нея.
- Позволено ли е? - Никаква идея.
Добре...
Прощалното писмо на Хана беше с дата 15-ти октомври.
Тя се вижда с Алекс, правят секс.
След като напуска хижата му,
това последният път, когато някой я вижда жива.
По същото време, недалеч от там,
Оскар пада в реката и се удавя.
А тялото на Хана е намерено между реката и хижата.
Има твърде много съвпадения.
И Никлас Борсен не е убил Жозефин или Хана.
Оръжието на убийството така и не е открито.
И изповедта му беше почти дума по дума с това,
което може да прочетеш в новините.
Каква е твоята теория?
Че Оскар е бил свидетел на убийството на Хана.
Избягал е и някак си се озова в реката.
И че Жозефин е убит от същия човек.
Просто не виждам как се вписва.
Добре, какво ще правим сега?
Ще разберем кой им е подарил огърлиците.
И кой по дяволите е Т.
Да.
- Здравейте. Юлия? - Там.
- Здрасти, Юлия. - Здрасти.
Знам, че говоря за същото, но има ли
нещо повече, което може да ни кажеш?
- Казах всичко, което знам. - Сигурна ли си в това?
Какво става?
- Здравейте, ние... - Извиняваме се за неудобството,
но подозираме, че Никлас Борсен
може да е виновен за друго убийство.
Така че трябва да зададем още няколко въпроса.
Мислех, че това е приключило.
За съжаление не, имаме нужда от повече информация.
Наистина се нуждаем от имената
на мъжете, с които Жозефин се е виждала.
- Разбирам, но не знам. - Помисли.
Какво е това? Защо питате за това?
Защото може да е значително.
За съжаление не мога да навляза в подробности поради
разследването, но наистина ще оценим вашата помощ.
Не трябва да се занимаваш с това.
Виж дали Елвира има нужда от помощ.
Добре.
Юлия...
Опитваме се да открием с какви мъже
Жозефин може да се е виждала преди...
Да...
Имахме няколко мъже треньори,
които идваха тук и с които тя излизаше.
Добре. Добре.
Знаете ли дали е участвала в някаква организация или клуб?
Не.
Разбира се, тук има много хора, които работят в конюшните.
И тя пееше в хор.
Младежки хор в града, който пее на деца
и възрастни хора по време на празниците.
Добре.
Може ли имената и телефонните номера на мъжете?
Да.
Просто ще изляза навън и ще се обадя по телефона.
Добре.
ТОМАС
Имам имената.
Може ли да видя?
Да.
ФРЕДРИК ЛЮНГСТРОМ, БЕНЯМИН СПОНГБЕРГ,
ЛУДВИГ СТРОМБЕРГ, АМАДЕУС ЛИНДСТРОМ
Някой, когото познаваш?
- Не. - Добре.
Ще отида до гарата и ще ги потърся.
- Да, ще ме закараш ли? - Да.
Хей, мамо.
Здрасти. Къде е татко?
Мисля, че е горе.
Добре.
Да, не, не мисля така.
Да, не...
Това няма да проработи.
Да, не, разбирам.
Разбирам, това...
Хей, тя вече е тук.
Да. Да, чудесно.
Да, тя е тук.
Да, ще говорим по-късно. Чао.
Това беше Ан-Шарлот.
Вероника, какво става?
Изписаха ме.
Изписаха те изведнъж?
Да.
Насир имаше нужда от помощта ми.
Ясно.
Съжалявам, могат ли да те изпишат,
ей така, след всичко, което се случи?
Не мога да продължавам така.
Отиде твърде далеч.
Направих всичко възможно, за да го скрия...
Когато просто трябваше да се справя с него веднага.
Трябваше да бъда честен.
Толкова съжалявам, че стана така...
Но не мога... Не мога повече.
Томас...
Искам да ми кажеш.
Какво?
Жозефин беше ли в твоя хор?
Какво?
- Татко? - Жозефин Форс.
- Тя беше ли в твоя хор? - За какво говориш?
Говоря за факта, че две момичета са убити.
И двете те познаваха.
- Татко. - Не сега, Лив.
- Спечелихме купата. - Лив, моля те, отиди в стаята си.
Какво казваш?
Говоря за теб.
Говоря за твоята зависимост и че знаех за нея
през цялото време, това е, за което говоря.
Говоря за това, че си психично болна от малка
и имаш нужда от помощ, която аз не мога да ти дам.
Ето за това говоря!
И какво всъщност казваш?
Наистина ли мислиш, че можех да убия тези момичета?
Това ли казваш?
Моите ученици?
Това ли имаш предвид?
Това ли мислиш? Отговори ми.
Така ли мислиш?
Отговори ми.
Не.
Съжалявам.
Знаеш ли какво? Не мога да продължа.
Искам да се изнесеш. Сега.
Просто исках...
- Да кажа чао и на Лив. - Не.
Не е време за това.
Просто тръгвай.
- Здравей, Насир. - Здравей.
Слушай, опитах се да се свържа с теб.
Съжалявам, трябваше да измисля нещо с Томас.
Добре. Знаеш ли, списъкът, който получихме от майката на Жозефин.
Потърсих всички имена. Няма нищо интересно.
- Вероника? - Ще ти се обадя обратно.
- Да, ще се чуем по-късно. - Чао.
Кой е Томас?
Той е мой съпруг.
Какво имаш предвид, Ан-Шарлот? Ти си омъжена за Бенгт.
Трябва да говориш с дъщеря си.
Сигурна съм, че ще разбере, ако просто й кажеш.
Чудесно е, че се чувстваш по-добре.
Защо бях с татко на работа в деня, когато почина?
Не...
Ти ми каза по телефона, че е важно.
Защо бях с него на работа, когато той почина? Отговори ми.
- Не беше. - Да, бях, помня, че бях.
Но...
Не беше.
Това е просто глупост, скъпа.
Бенгт започна много рано, а ти спеше в леглото си.
Не, бях будна.
Татко!
Аз бях тъжна.
Не, татко, спри!
Спри, тате, не можеш!
Спри се! Не искам да умреш
Не можеш да отидеш.
- Пусни ме. - Татко трябва да ходи на работа.
Знаех, че ще умре.
Знаех си.
В колко часа умря?
05:55...
Тогава ли умря?
Ти си знаела през цялото време.
Защо не ми помогна? Вместо да ме дрогираш.
Тогава може би нямаше да се наложи
да ходя в психиатричното отделение.
Може би щях да имам нормален живот.
Исках да те защитя.
- От какво? - От теб самата!
Ти си странна.
Кой знае какво изведнъж ще ти хрумне в главата?
Страхуваш се от мен.
Тръгвай си.
Винаги си се страхувала от мен.
Никога няма да бъда като теб.
Здрасти.
Какво правиш тук?
Просто исках да видя как си.
Добре съм.
Добре.
Слушай...
Просто искам да знаеш, че...
Ако това е всичко, бих искала да тръгвам.
- Хей, Томи. - Здрасти.
- Хей, татко. - Здравей, миличка.
Какво правиш тук?
Какво имаш предвид? Тук съм.
Не може ли просто да си тръгваш?
Да, и ти също. Нали?
Сърдиш ли се?
- Не. - Не? Добре.
Здравей, аз съм.
Знам кой е Т. Обади ми се.