Acum urmează o farsă incredibilă
care, conform poliției, a făcut multe victime.
Un apelant care a pretins că e ofițer de poliție a reușit
să convingă niște manageri de fast-food să-și abuzeze sexual angajații.
Dacă n-aș fi acceptat percheziția,
aș fi fost arestată, concediată sau ambele.
Niște ofițeri de poliție mi-au zis
că există un video cu ce s-a întâmplat aici.
Nu am mai văzut așa ceva în 30 de ani.
Cine este?
Apelantul a comis crima perfectă,
fiindcă era complet anonim.
Aveam un agresor sexual în libertate
și telefonul suna în fiecare zi.
NU RĂSPUNDE LA TELEFON
Erau cam zece ore de condus din Florida până în Kentucky.
DETECTIV PENSIONAT
În spate aveam un tip care a făcut asta timp de zece ani
și care a scăpat nepedepsit după ce a provocat niște infracțiuni grave.
Ni se părea că toate probele indicau că el a fost apelantul. Nimeni altcineva.
Inițial, am fost tensionați.
Discutam despre diverse lucruri.
Lucra de ceva timp ca gardian de închisoare în Panama City.
Înainte de asta, a livrat propan pentru o companie.
Părea un tip banal pe care-l vezi
pe toate drumurile.
Probabil că și colegii lui de la muncă îl credeau un tip de treabă.
Am discutat despre familia lui, l-am întrebat câți copii avea,
genul acela de pălăvrăgeală.
David Stewart nu era cum mă așteptam să fie.
M-a surprins să aflu că era căsătorit și avea copii.
Mă gândeam că era un singuratic, știi?
Că stătea într-un apartament, exersându-și arta.
I-o fi zis soției c-a lucrat în plus.
Poate i-a zis că a lucrat în seara aia.
Avea două fețe,
și familia nu-i cunoștea fața asta?
Cred că David Stewart voia să fie polițist
mai mult decât orice.
A fost la academie.
Era obsedat să aibă putere și autoritate asupra oamenilor.
Mi se părea că are impresia că e de-ai noștri.
Cred că a început să înțeleagă ce se întâmplă când ne-am apropiat de Kentucky.
L-am băgat la închisoare și mă întrebam: „Ce zici, fraiere?
Credeai că o să scapi nepedepsit, dar acum ești închis la 1.000 km
de casă și nu știi pe nimeni.
Cum e?”
David Stewart a fost acuzat de solicitare de sodomie.
Poate că n-a fost în cameră când Louise a fost agresată,
dar, dacă a cumpărat cartela și a efectuat apelul,
asta reprezintă o solicitare.
A fost acuzat și că s-a dat drept polițist.
Era acuzat de niște infracțiuni foarte grave.
Eram satisfăcut. Se afla în spatele gratiilor.
Nu mai urma să facă nicio altă victimă.
Era o mare ușurare că îl băgaserăm la închisoare pe cel
care credeam că a efectuat aceste apeluri și că aștepta să fie judecat.
După ceva timp de când îl închiseserăm,
am aflat că și-a găsit un avocat renumit.
Era un caz bizar…
AVOCATUL LUI DAVID STEWART
…cum n-am mai văzut în 30 de ani.
Fratele lui David m-a sunat și m-a rugat să preiau cazul.
Credeam că cineva îmi făcea o farsă,
fiindcă se presupunea că aceste fapte se petrecuseră la telefon.
Și, dacă te gândești la asta, ar fi foarte dificil
să agresezi sexual pe cineva prin telefon.
Reacția mea inițială a fost: „Nu poți face asta la telefon.
Conform legii, nu e posibil.”
ÎNTOCMIT DE BUDDY STUMP - 08/10/04
Cauțiunea lui David era 500.000$.
ACUZATUL POATE PLĂTI CAUȚIUNE DE 500.000$ CASH
El nu fusese acuzat niciodată de vreo infracțiune.
Nu primise nicio amendă.
Așa că o cauțiune de jumătate de milion de dolari
era o cauțiune extrem de mare.
Suma s-a stabilit în baza mandatului
și cred că motivul pentru care a stabilit-o la 500.000$
era că, dacă tipul ăsta era eliberat,
aflându-se la 1.000 de kilometri de casă,
ar fi putut fugi, ar fi putut face orice.
Putea fugi din țară.
Trebuia să stabilim o cauțiune care putea fi plătită de familie.
În final, cred că a fost redusă la 100.000$.
La scurt timp, a fost eliberat pe cauțiune. A ieșit și s-a dus.
Eram supărat, deoarece umbla liber,
dar mă gândeam: „Bine, fă-ți ultima plimbare!
Distracție plăcută, amice! Ne vom revedea.”
Astăzi vom discuta despre farse telefonice care merg prea departe.
De fapt, aceste farse sunt pur și simplu sadice și nemiloase.
Sunt Javier Leiva și urmăriți Pretend.
Povești despre oameni adevărați care se dau drept altcineva.
La începutul investigației…
…m-a șocat că exista chiar și un apel.
Dar apoi am aflat că au fost peste o sută de astfel de apeluri
în treizeci și două de state și că a continuat timp de peste zece ani.
Cazul din Mount Washington cu Louise Ogborn
a captat atenția mondială.
Era șocant să vezi că o farsă telefonică e atât de sadică și ajunge așa de departe.
E incredibil cât timp a scăpat nepedepsit!
Cine știe câte alte apeluri au fost care n-au fost denunțate?
Au fost atâtea victime care au trecut prin chinul ăsta!
Oamenii n-au fost avertizați despre pericolele farselor telefonice.
Și vă zic, din cercetările mele…
Am străbătut Statele Unite
și m-am oprit la diverse fast-fooduri
și i-am întrebat pe manageri
dacă au auzit de farsele telefonice care au avut loc.
Au zis că n-au auzit de ele. Era ceva nou pentru ei.
Nici măcar azi oamenii nu știu de ele, ceea ce dovedește cum s-au tot întâmplat.
Cineva trebuia să plătească
pentru ce li s-a întâmplat tuturor acestor oameni.
La momentul respectiv, habar n-aveam că asta se mai întâmplase și altcuiva.
Managerul a fost dat afară…
DEBORAH APELUL 67
…dar nu l-au acuzat în mod oficial de nimic.
Taco Bell era o franciză,
și i-am dat în judecată pe managerul francizei și pe al meu.
Era clar că se temeau…
FRATELE LUI DEBORAH
…de un proces.
Nu le păsa de binele ei.
Practic, urmau să spună că a fost complice la ce s-a întâmplat.
Avocatul meu mi-a zis că era posibil
să încerce să-mi atace reputația.
Din ce am înțeles, încercau să obțină notițele
de la ședințele de terapie ale lui Deborah pentru a le prezenta în instanță.
Cred că a fost un complot ca să se asigure că Deborah nu va depune mărturie.
Fără mărturia ei, n-ar fi existat caz.
Într-un fel, judecătorul și celălalt avocat au dat vina pe mine.
S-a renunțat la caz,
fiindcă Deborah n-a depus mărturie și n-a răspuns
la întrebările pe care i le-au pus.
N-a vrut să vorbească despre aceste lucruri
într-o cameră plină de străini.
Mi-era rușine, nu voiam să trec prin asta.
Era prea mult și nu voiam sau probabil că nu puteam să fac asta.
Judecătorul a zis… Și, de fapt, am asta pe telefon.
A zis: „Instanțele nu trebuie folosite pentru a propaga
o cultură a victimizării și a privilegiului
care degradează noțiunile de responsabilitate individuală și muncă
ce stau la baza națiunii noastre.
Cele mai importante lecții sunt, de obicei, cele mai scumpe.
Cu un cost imens,
sper că reclamanta a învățat să gândească singură.”
Practic: „Să-ți fie rușine! Sper că te-ai învățat minte.”
După câteva luni, au zis:
„Apropo, am aflat că apelantul era un gardian de închisoare din Florida.”
Și asta a fost tot ce am știut.
Când nu există dreptate, când poliția nu face nimic,
când procurorul nu face nimic,
nu se simte și nu pare deloc că se va face vreun efort
pentru a face ceva ca asta să nu se mai repete.
Și exact asta s-a întâmplat.
Este un sistem foarte defectuos
în care unui mare procent de oameni nu li se face niciodată dreptate
și nu se încearcă să li se facă.
Toată lumea vorbea despre procesul lui David Stewart,
dar adevăratul răufăcător nu era doar apelantul.
Adică era oribil ce a făcut,
dar McDonald's au purtat aceeași vină, pentru că au permis să se întâmple asta.
Louise a decis să-l atace pe Goliath.
Urma să atace McDonald's și să-și facă dreptate.
Numele ei, Louise Ogborn.
Compania, McDonald's.
Cei doi, cândva angajată și angajator, acum sunt pârât și reclamantă.
Louise Ogborn voia doar
ca McDonald's să admită că au fost vinovați de întreaga situație.
Voia doar să îi ceară scuze pentru că i-au distrus viața.
Asta putea fi prima dată
când cineva implicat în aceste farse ar fi ajuns la judecată.
Cred că Louise a fost curajoasă.
Acum trebuia să urce în boxa martorilor ca să încheie această treabă.
Louise Ogborn a angajat o avocată pe nume Ann Oldfather
și au dat în judecată McDonald's pentru 200.000.000$, iar asta e o sumă mare.
McDonald's îndreaptă reflectorul vinei…
ANN OLDFATHER AVOCATA LUI LOUISE
…spre oricine în afară de ei.
ANN OLDFATHER: RESPECTATĂ, VICTORIOASĂ ȘI TENACE
Ann Oldfather e renumită, fiindcă e aprigă.
Verdictul vostru poate măsura răul
care i-a fost făcut lui Louise în această comunitate.
Fără îndoială, acesta a fost cel mai mare caz civil
care s-a judecat în Comitatul Bullitt.
Două sute de milioane de dolari?
W. R. PATTERSON AVOCATUL MCDONALD'S
Cred că faptul că ne-au cerut o sumă atât de mare
arată despre ce e acest caz, de fapt.
Ridicați-vă, vă rog!
Sunt Tom McDonald. Am fost judecător…
TOM MCDONALD JUDECĂTOR
…25 de ani în Louisville, Kentucky.
Luați loc!
Nu mă așteptam ca acest caz să ajungă la judecată,
deoarece întâmplările erau foarte bizare.
Miza era extrem de mare.
Aveam o femeie de 18 ani
dintr-un orășel mic
care se lupta cu una dintre cele mai mari companii din lume.
M-am gândit că vor face
tot ce pot pentru a o face să dispară.
Urmăriți știrile Fox News de la ora 22:00. Știrile voastre preferate.
Au apărut noi informații
în cazul farsei percheziției corporale
de la restaurantul McDonald's din Mount Washington.
PROCESUL PERCHEZIȚIEI CORPORALE SE AGRAVEAZĂ
Unul dintre detectivii particulari angajați de McDonald's
a fost arestat, pentru că s-a dat drept polițist
când i-a prezentat un mandat unui prieten de-ai lui Louise.
Compania McDonald's este acuzată că intimidează martorii,
și cel puțin un executor
angajat de avocații lanțului de restaurante a fost arestat.
Trebuie să ne întrebăm dacă strategia McDonald's era să dea vina pe victimă.
S-au luat de notițele ei de terapie, de contul ei de Myspace.
Cred că voiau să dea vina pe oricine în afară de ei.
McDonald's afirmau că aveau doar câteva documente despre farsele precedente,
dar Ann Oldfather nu i-a crezut.
INCIDENTE PERCHEZIȚII
A început să cerceteze asta și a arătat câte cazuri…
9 APR 2004 MT. WASHINGTON, KY CAZUL LOUISE OGBORN
…existaseră înainte
și cum era evident că McDonald's au știut despre acest pericol cu ani în urmă.
Cazul lui Louise susținea
că McDonald's avuseseră câțiva astfel de apelanți
și întreba cum și-au informat restaurantele.
Au făcut destule pentru a-și avertiza angajații?
Iar cazul lor spunea că nu au făcut asta.
BUN-VENIT
Înainte să se ajungă la judecată,
Oldfather a cerut companiei McDonald's documente despre celelalte farse.
McDonald's au recunoscut că au soluționat șase cazuri
legate de astfel de farse.
Au zis că doar atât știau.
Dar, într-un final, Ann Oldfather a obținut un ordin de la judecător
care amenința McDonald's cu sancțiuni dacă nu prezentau ce aveau.
Am avut o ședință de urgență
și le-am ordonat celor de la McDonald's să predea toate dosarele.
Cu 48 de ore înainte de proces,
McDonald's au adus cutii cu documente, fără să fie timp să fie analizate.
Avocata lui Louise Ogborn are pagini, dosare și cutii cu documente
care arată că McDonald's știau despre peste 24 de percheziții corporale
la restaurantele lor din țară.
Șaisprezece cutii cu materiale
de la avocații McDonald's,
pe care nici nu am avut timp să le parcurgem.
La un moment dat, McDonald's au sugerat că Louise a fost complice în farsă
și că încerca doar să obțină bani de la companie.
Veniți aici, dle!
McDonald's l-au adus pe tipul de la întreținere,
cel care a încheiat apelul, eroul care a salvat situația.
L-au pus în boxa martorilor.
Tom, ai fost la restaurant în ziua respectivă?
Da.
McDonald's au construit un caz interesant și convingător,
conform căruia Louise Ogborn a umblat după bani din primul moment.
A zis că urma să primească un cec consistent sau niște bani…
- Louise a zis asta? - Da.
Ann Oldfather a reușit să găsească lacune în declarație,
dar, până la urmă,
nu știi ce crede juriul.
Când Louise a făcut totul public,
s-a văzut că aceasta nu mai era o infracțiune fără victime.
Ar fi putut fi fiica mea.
- Doriți să chemați următorul martor? - Da.
O chemăm pe Louise Ogborn.
A existat o moțiune care a precedat procesul
pentru a permite juriului să vadă filmarea agresiunii
în întregime.
Au fost trei ore cumplite.
Mi-a fost greu să mă uit.
A fost liniște mormântală în sala de judecată.
Se auzea doar cum unii jurați plângeau.
În afară de asta, puteai auzi musca.
Ce s-a întâmplat când te-ai întors în birou?
M-a împins înăuntru.
- Și ai intrat? - Da.
Apoi ce s-a întâmplat?
Mi-a zis că am fost acuzată că am furat bani din geanta unei cliente.
I-am zis că nu am fost eu, n-aș face așa ceva.
„Ar trebui să știi asta.”
Cum te-a făcut să te simți?
Un cuvânt ar fi „devastată”.
Louise, spune-ne dacă simți anumite frici.
Aveam vise în care cineva mă ataca și nu știam cine era.
Evitam să dorm noaptea.
Nu pot să respir. Simt că fac atacuri de panică.
Începe să mă doară în piept. Îmi amorțește mâna.
Să nu uităm că Louise e victima unei agresiuni sexuale!
Cum ai putea să nu empatizezi cu ea? Adică a fost umilitor.
Patru angajați au văzut-o în cel mai vulnerabil moment al ei,
când stătea acolo dezbrăcată.
Am făcut ce a trebuit să fac pentru a supraviețui.
Nu știam dacă aceea era ultima mea zi pe pământ.
Nu știam dacă voi supraviețui.
A trecut prin traume atât de mari
și nu-și va recăpăta niciodată acea viață înapoi.
Asta va rămâne pentru totdeauna.
Te-ai gândit să-i spui Donnei ce-ți făcea logodnicul ei?
El încă era în cameră.
Mă temeam de ce mi-ar fi putut face mie sau ei.
Deja mă lovise, mă bătuse.
Nu se știe ce ar fi putut face
dacă m-aș fi apărat și aș fi cerut ajutor.
Louise Ogborn și avocata ei i-au acuzat de sechestrare,
dar McDonald's au zis: „Nu e adevărat.
Fizic, nimeni nu a imobilizat-o. Ar fi putut pleca oricând.”
Înregistrarea arată că ai fost lăsată singură
aproape zece minute.
Te-ai dus să vezi dacă ușa era descuiată?
- Nu. Credeam că nu puteam ieși. - Poftim?
Credeam că nu puteam ieși.
Sugestia celor de la McDonald's conform căreia ar fi trebuit să plece din cameră
poate să fi fost o eroare strategică,
mai exact, să spună că o tânără căreia i se luaseră hainele și cheia de la mașină
ar fi putut și ar fi trebuit să oprească asta
când superiorii săi adulți nu au făcut-o.
Cum ar fi putut McDonald's să anticipeze
că, pe 9 aprilie '04, tipul ăsta urma să sune în Mount Washington?
Dacă McDonald's chiar au știut ce se întâmplă,
atunci, ar fi trebuit să-și pregătească angajații mai bine.
Aveau o problemă și e evident că nu au anunțat,
fiindcă a continuat să se repete.
McDonald's nu-și asumă nicio responsabilitate pentru percheziția
care a provocat procesul intentat de Louise Ogborn.
Învinuirea celorlalți a continuat de-a lungul dezbaterilor finale.
Nu e prea mult să te aștepți ca un angajat
să facă diferența dintre bine și rău și să se folosească de bun-simț.
McDonald's a încercat să dea vina pe Louise Ogborn, pe Donna Summers,
când, de fapt, compania a fost cea care nu-și avertizase angajații.
În acest caz putem vedea în câte restaurante…
CAZURI MCDONALD'S
…s-a întâmplat asta și câte au fost McDonald's.
Și asta chiar pune punctul pe „i”.
Înarmați doar cu părerile lor și cu o listă de instrucțiuni,
jurații decid dacă ar trebui să ia o bucată din averea
unuia dintre cele mai mari fast-fooduri din lume
și să i-o ofere fostei angajate din Mount Washington, Louise Ogborn.
Juriul s-a întors în sala de judecată.
Reprezentantul juriului i-a înmânat verdictul
șerifului, iar el mi l-a dat mie.
Urma să fie cel mai important verdict
din istoria Comitatului Bullitt, Kentucky.
„Noi, juriul, am decis în favoarea lui Louise Ogborn
și îi acordăm daune morale împotriva McDonald's Corporation.”
Mulți bani vor fi plătiți în baza unui proces important.
Louise Ogborn a fost angajata McDonald's care a fost pusă să se dezbrace
după ce cineva a sunat restaurantul din Mount Washington, dându-se drept polițist.
Louise Ogborn a primit
peste șase milioane de dolari într-un proces împotriva McDonald's
și a altor părți implicate în caz.
Louise a luptat împotriva a ce i s-a întâmplat
și a ceea ce McDonald's nu a făcut trei ani și jumătate,
iar acest juriu i-a făcut dreptate pe deplin.
Și suntem atât de mândri!
Nu știu ce să spun. Nu pot vorbi despre asta acum.
OGBORN A PRIMIT 6,1 MILIOANE DE DOLARI
Nu a fost despăgubirea enormă la care sperau avocații lui Ogborn,
dar sunt mai mult decât fericiți cu banii și cu mesajul pentru McDonald's.
Cred că juriul a făcut ce trebuia.
Merita asta și cred că…
Bine, McDonald's știau că asta se întâmpla de zece ani și n-au oprit asta
și n-au anunțat pe nimeni.
După o factură de șase milioane,
poate se vor gândi să schimbe pregătirea.
McDonald's sunt vinovați că nu și-au protejat angajații.
Asta e primordial.
Dacă au făcut-o ca să-și protejeze profiturile, nu angajații,
clar, sunt personajul negativ.
Era șocant
că McDonald's știau că asta se întâmpla
în multe restaurante de-ale lor.
Rezolvarea ar fi fost foarte simplă
și cred că acesta a fost unul dintre argumentele principale ale dnei Oldfather.
Ar fi fost foarte ușor ca McDonald's să înștiințeze toate restaurantele.
Să pună un anunț lângă telefon
pe care să scrie: „Cineva face farse la telefon.
Dacă se întâmplă asta, nu faceți nimic! E o farsă.”
Dar nu și-au avertizat angajații.
Credeți că McDonald's au încercat să mușamalizeze asta?
Nu voi comenta despre asta.
Cred că ceea ce a fost șocant la proces
au fost detaliile despre cât de multe restaurante au fost implicate.
Și cât de multe acorduri au avut loc fără să știe oamenii.
Nu au fost doar McDonald's.
Părea că s-au făcut eforturi să se mușamalizeze.
Nu vom ști dacă așa a fost sau nu,
dar cred că asta părea că s-a întâmplat.
Toate am crezut că ni s-a întâmplat
doar nouă și ne simțeam proaste.
ELIZABETH APELUL 26
Probabil că ați fi putut intervieva 99 dintre acele 100 de femei,
și toate s-ar fi simțit vinovate și proaste.
Simplul fapt că știu că au fost și alte persoane în afară de mine ajută enorm.
Nu e vorba doar despre cum nu au intervenit și nu au informat oamenii
și cum nu au oferit pregătire mai bună sau vreun fel de avertisment.
Întrebarea e dacă nu încercau în mod activ să ascundă asta.
Nu era vorba doar despre ei.
La urma urmei, cred că apelantul trebuie să plătească pentru ce a făcut.
Oamenii au fost umiliți peste tot.
Se credea că David Stewart avea legătură
cu toate aceste cazuri de la fast-fooduri.
Oricum ar fi fost, numele lui era asociat cu toate.
Stewart a revenit în Florida după reducerea cauțiunii
și acolo a rămas până când s-a stabilit data procesului.
În timp ce Stewart era liber și se bucura că era alături de familie,
eu mă asiguram că aveam totul pus la punct.
Mă gândeam: „Bine, ultima ta plimbare va fi în sala de judecată,
după care vei merge la închisoare și așa se va încheia.”
Procesul penal a început în octombrie 2006
și a fost foarte important în Comitatul Bullitt.
Veniseră echipaje de știri din toată țara,
urmărind povestea unei tinere
care a fost agresată sexual într-un McDonald's
din cauza unei farse.
Conform procurorilor, cartelele folosite
în farsele telefonice i-au dus la David Stewart,
un fost gardian de închisoare din Florida.
Toată lumea voia să știe mai multe despre David Stewart.
Unde locuia? Era căsătorit? Avea copii?
Era căsătorit și avea cinci copii.
Nimeni din comunitatea lui
nu a zis nimic rău despre el.
Oamenii îl plăceau.
Cu siguranță, el a efectuat apelurile.
Sunt convinsă că trebuie să plătească pentru asta.
Eram agitată și mă gândeam să-l ia naiba,
fiindcă simțeam că mi s-a greșit personal și era groaznic.
Acesta a fost cel mai mare caz pe care l-am avut.
Înaintea procesului, m-am gândit: „A sosit ziua cea mare
și sper că totul va decurge cum trebuie.”
Credeam că aveam un caz imbatabil.
La acel moment, îmi făcusem treaba și aveam un caz bine pus la punct.
Îl trimisesem procurorilor din curțile de judecată din Mount Washington,
și acum urmărirea penală depindea de ei.
JUDECĂTORIA COMITATULUI BULLITT
Romines a intrat cu vâlva tipică avocaților.
Mă gândeam că putea să facă ce spectacol voia.
Nu putea învinge asta, fiindcă toți polițiștii cu care am discutat au zis
că aveam cel mai bun caz din țară.
Erau atât de multe lucruri care nu se potriveau
cu portretizarea pe care poliția și procurorii încercau să o facă!
Era foarte important pentru mine să ne asigurăm că mergem până la capăt
și că el era găsit vinovat.
Poliția crede că toate cazurile sunt victorii sigure
și, de aceea, versiunea poliției este cea care apare în presă.
Ceea ce am învățat în ultimii câțiva ani din protestele pentru dreptate socială,
George Floyd, Breonna Taylor și camerele de filmat ale telefoanelor,
este că versiunea poliției nu coincide aproape niciodată cu ce s-a întâmplat.
Îl avem pe David Stewart la coadă, cumpărând o cartelă.
Îl avem pe David Stewart intrând în Walmart în ziua în care
au fost cumpărate cartelele din Massachusetts, îmbrăcat în uniformă.
Îl avem pe David Stewart identificat din aceste poze
de către directorul închisorii la care lucra.
Dacă aceste probe nu sunt suficiente, nu știu ce ar putea fi.
Filmarea din Walmart a fost prezentată ca fiind bomba
sau dovada de necontestat a vinovăției sale.
Ar fi putut oare să fie David Stewart? Sigur.
Dar suntem absolut siguri că e David Stewart?
Prostii! Te poți uita la Stewart și să constați că el e.
El este. Nu e niciun dubiu. Se potrivește perfect.
Dar, chiar și așa, restul probelor sunt inconsecvente.
Nu mi se părea că ar fi nici pe departe suficiente probe în acest caz.
I-am studiat orarul de muncă.
Fiecare apel identificat
a avut loc când el nu era la muncă. Era disponibil pentru a-l efectua.
Era foarte familiarizat cu zona din care au fost efectuate aceste apeluri.
O zonă din apropiere, un telefon public unde el obișnuia să livreze gaz.
Pentru câteva dintre acele apeluri, David Stewart a avut alibiuri
pe care nu le-au putut infirma.
Soția lui a declarat că aveau un program stabilit
și, atunci când ea muncea, el trebuia să ia copiii.
Cercetările noastre au descoperit că Stewart nu efectuase apelurile.
Tipul conducea peste tot. Putea să sune de la acest telefon public,
iar mai târziu putea să sune de la alt telefon.
Apelantul folosea cartele telefonice, deoarece credea că nimeni nu-l putea găsi.
El a fost în magazin când au fost cumpărate.
Aproape a mărturisit.
Am fost extrem de aproape ca el să recunoască.
A zis: „Slavă Domnului că s-a terminat!”
Asta a fost tot. N-a zis altceva.
A invocat al cincilea amendament. Gata.
Când poliția te interoghează mult timp,
și nu recunoști că ai săvârșit vreo infracțiune,
iar apoi, în sfârșit, termină interogatoriul, și tu zici:
„Slavă Domnului că s-a terminat!”…
Asta are mai mult de-a face cu interogatoriul
decât cu mărturisirea vreunei infracțiuni.
Mă gândeam: „Dacă n-a fost David Stewart, atunci, cine?”
Fiindcă faptele și probele erau acolo.
O parte din cazul acuzării
se baza pe faptul că David era acest geniu escroc în genul lui Svengali,
care putea convinge oamenii prin telefon să facă lucruri
pe care nu le-ar face în mod normal.
Este complet contradictoriu cu cine a fost David Stewart toată viața sa.
Avocatul său l-a prezentat ca fiind un familist,
un tip muncitor, al cărui frate era polițist,
și chiar a făcut o treabă bună spunând juriului
că nu David Stewart era vinovatul.
Juriul s-a întors după doar două ore.
Nu știam ce să cred.
David Stewart risca între 10 și 20 de ani.
Judecătorul a întrebat dacă au decis, iar ei au zis că da.
Asta ne-a cam stricat entuziasmul.
Noi, juriul, l-am găsit pe acuzat nevinovat
de solicitare de comitere de abuz sexual de gradul unu.
Avem un final incredibil pentru o poveste incredibilă din Florida
care a presupus un viol la distanță.
Parcă-mi dăduse cineva cu o bâtă-n cap. Simțeam un gol în stomac.
Am devenit…
Eram amorțit! Mă gândeam: „Ce mama naibii?”
A fost singura dată în cariera mea
în care am primit un verdict „nevinovat” și nu puteam face nimic.
Oamenii erau șocați. Cazul nu fusese câștigat.
Nu au existat destule dovezi și probe
ca juriul să creadă c-a fost David Stewart.
Problema cu acest caz a fost că nu aveau nimic care să indice
sau care să dovedească că David Stewart a efectuat apelul.
Poate l-aș fi putut interoga mai bine.
Poate n-ar fi trebuit să-l interogăm,
să fi sperat că nu ne văzuse acolo și să-l fi supravegheat.
Nu cred că am arestat persoana greșită.
Am crezut că am arestat persoana potrivită.
A fost judecat și găsit nevinovat. Acesta e procesul.
Cred că David Stewart nu e răspunzător? Da, cred că nu e răspunzător.
Evident, în fața legii, există o diferență
între „nevinovat” și „nu e răspunzător”, da?
Știu sigur că e nevinovat.
Am prezentat cel mai bun caz care ar fi putut fi prezentat
pentru a le face dreptate lui Louise și celorlalte victime.
Dacă am arestat persoana greșită? Nu cred.
Adică nimeni nu i-a pus cartelele alea în cameră.
Sunt multe întrebări care n-au fost puse și care ar trebui puse.
Știam că clientul meu era nevinovat, și juriul a fost de acord.
Din câte știu, până în ziua de azi,
n-am auzit ca această infracțiune să mai fi fost săvârșită.
E greu de crezut că doar opt persoane au fost acuzate,
și au fost doar manageri de restaurante, nu apelantul.
Dar au fost sute de apeluri, și oamenii se întreabă:
„Ce s-a întâmplat aici? N-au fost toate cazurile investigate?
Lumea s-a temut să reclame?”
Din 2004, aceste farse telefonice au încetat.
Apelantul nu a fost pedepsit.
Oricine a efectuat acele apeluri este un om dereglat.
Cine este?
Această persoană, acest apelant, este un agresor sexual diabolic,
un pericol pentru societate.
Momentan, apelurile au încetat…
dar oare au încetat pentru totdeauna?
DAVID STEWART A FOST GĂSIT NEVINOVAT PENTRU TOATE CAPETELE DE ACUZARE
NU S-AU MAI LUAT MĂSURI ÎMPOTRIVA LUI
ÎN LEGĂTURĂ CU ORICARE DINTRE ACESTE APELURI
A REFUZAT SĂ PARTICIPE LA ACEST FILM
DUPĂ CAZUL CÂȘTIGAT DE LOUISE OGBORN ÎMPOTRIVA MCDONALD'S,
EI AU FĂCUT URMĂTOAREA DECLARAȚIE:
„NU NEGĂM CĂ CE I S-A ÎNTÂMPLAT DREI OGBORN A FOST GREȘIT.
CU TOATE ACESTEA, AM CONSIDERAT
CĂ A FOST VICTIMA UNEI FARSE RĂU INTENȚIONATE,
COMISĂ DE PERSOANE CARE NU REPREZINTĂ MCDONALD'S.”
MCDONALD'S AU ZIS CĂ ÎȘI AVERTIZASERĂ ANGAJAȚII ÎN LEGĂTURĂ CU FARSELE
DINAINTE DE ACEST INCIDENT
AU ZIS CĂ SUNT DETERMINAȚI SĂ LE ASIGURE ANGAJAȚILOR LOR
UN MEDIU DE LUCRU SIGUR ȘI RESPECTUOS
MCDONALD'S AU FOST INVITAȚI SĂ DISCUTE DESPRE EVENIMENTELE
DESCRISE ÎN ACEST SERIAL - NU AU RĂSPUNS.
Subtitrarea: Diana Lupu