І через цей неймовірний розіграш,
згідно з поліцією, постраждало чимало людей.
Людина, що дзвонила, доволі переконливо вдавала поліцейського,
щоб умовити деяких менеджерів на секс-знущання з робітників фастфуду.
Якби я не підкорилася,
мене б або арештували, або звільнили, або все разом.
Поліцейські сказали мені,
що є відео того, що тут сталося.
Ні до, ні після я більше такого не бачив за всі 30 років служби.
Хто це?
Додзвонювач, звісно, скоїв ідеальний злочин,
бо він лишився цілком анонімним.
Сексуальний хижак лютував на волі,
і щодня десь дзвонив телефон.
НЕ БЕРИ СЛУХАВКУ
Мій менеджер прийшов і сказав мені,
що я маю прийти до його офісу, який…
Не думаю, що таке траплялося.
Він сказав: «Зачини двері». І…
той офіс був крихітним, а також моторошним.
Я гадки не мала, що відбувається, але знала, що щось тут зовсім не так.
Почувалася безсилою.
СТЕЙТСБОРО, ДЖОРДЖІЯ
Я виросла в Південній Джорджії. Ми часто переїжджали.
Ми жили в багатьох…
ДЕБОРА, РОЗІГРАШ №67
…маленьких селах.
Дебора — моя сестра-близнючка.
Ми пішли до коледжу Джорджії у 18 років…
ДЕНІЕЛ — БРАТ ДЕБОРИ
…ми жили в маленькому трейлері,
працювали, рахуючи кожну копійчину.
Ми дослівно жили від зарплатні до зарплатні. Завжди були на межі.
Але ми завжди допомагали одне одному.
Я завжди хотіла бути незалежною, мати свої власні гроші,
тому я влаштувалася до Taco Bell.
Мені було 19 років, коли я потрапила туди.
Була третя ранку,
Дебора прийшла додому з роботи в Taco Bell
і почала розповідати мені
всю ту дивну річ, яка трапилася з нею на роботі.
Це сталося в понеділок уночі в листопаді. Я працювала в подвійну зміну.
Мій менеджер сказав, що дзвонить детектив.
Той коп сказав, що з нашого вестибюлю вкрали сумочку,
і що я відповідаю опису людини, яка це зробила.
І це було шоком для мене,
бо я такого ніколи б не зробила.
Тому я мала два варіанти на вибір, як сказав коп.
Або до ресторану прийде офіцер поліції
та обшукає мене там,
або я можу дозволити моєму менеджеру
зробити це.
Я навіть не знала, що передбачає обшук із роздяганням.
Я була дуже вразливою.
Завжди дотримувалася правил.
Усе це здавалося безглуздям.
І це…
спантеличувало, бо вона сказала, що їй довелося зняти свій одяг.
МЕНЕДЖЕР
Кожен предмет одягу, який я знімала, я віддавала йому.
Він читав ярлик на одязі людині, що дзвонила,
а тоді клав його до сейфу.
Коп, що дзвонив, здавався дуже спокійним, наче знав, що робив.
Він хотів, щоб я робила фізичні вправи, аби спітніти,
щоб якщо потерти мою шкіру,
з'являвся зелений осад.
Той коп сказав: «Якщо гроші ховалися близько до тіла,
так ми це виявимо».
По суті, він тер усе моє тіло,
просто щоб переконатися, що немає зеленого осаду.
Він перевіряв усюди.
У роті, вухах, моїх геніталіях.
Я мала розставити ноги, нахилитися і торкатися великих пальців на ногах.
Не лишилося жодного місця, куди б він не торкався.
Я дуже перелякалася, просила не робити цього.
Я почувалася збезчещеною. Тобто…
Вона продовжувала повторювати, що їй було лячно,
але якби вона не зробила цього,
вони б арештували її.
Хто я така, щоб ставити все це під сумнів?
Я не маю жодної влади чинити так.
Зрештою, мій менеджер розлютився
і просто сказав: «Пішов ти», —
та повісив слухавку,
передав мені мій одяг та вийшов.
Той дзвінок тривав годинами, здавалося, минула ціла вічність.
Навіть виходячи з того офісу, я пригадую, що почувалася
наче все несправжнє.
За день чи два після цього я усвідомила,
що ніхто мене не звинувачував у жодній крадіжці,
і що насправді то був ніякий не коп.
Вона казала: «Не хочу говорити про це», —
або змінювала тему.
Гадаю, мені було дуже соромно,
я просто не хотіла вважати це чимось реальним.
Але якщо називати це, то воно реальне.
Я звільнилася з роботи, покинула школу.
Втратила стипендію.
Я просто не могла більше так. Я просто
кинула все на кілька років, щоб відпочити.
Дебора завжди була сповнена
невинності та світла.
А коли все це сталося,
вона опинилася в дуже темному місці,
і я досі почуваюся…
Вибачте.
Я досі почуваюся винним, що не зробив більше.
Гадаю, той додзвонювач цілком байдужий до людей
чи того,
що вони відчувають при цьому.
Він точно сексуальний хижак, просто хворий.
Його треба було зупинити.
2002 РІК
2004 РІК
МАУНТ-ВАШИНГТОН, КЕНТУККІ
Коли я почав усвідомлювати, що жертв було ще більше,
я відчув, що зупинити його — мій обов'язок,
і я працював невтомно та без упину, щоб зробити це.
Це відбувалося впродовж десяти років по всій країні.
Мені було важко повірити в те, що ми…
БАДДІ СТАМП ДЕТЕКТИВ У ВІДСТАВЦІ
…взялися за цю справу, пробували розкрити її,
а тепер маємо 73 справи в 32 штатах,
а той телефон досі дзвонить щодня.
Усі дзвінки щоразу були з Панама-Сіті.
ПАНАМА-СІТІ
Щоразу. Жодного разу з Техасу чи Каліфорнії.
І жодного з них не розкрили.
У Burger King, що у Фарґо, Північна Дакота,
менеджер провів обшук із роздяганням 17-річного працівника.
У 2002 році, у Taco Bell, відбувся обшук із роздяганням дівчини,
виконаний її менеджером, що звинуватив її в крадіжці.
Це була завелика справа.
Але я не хочу чути двох речей.
Я не хочу чути слова «ні» та того, що я не впораюсь.
Час минав, ми продовжували дзвонити,
продовжували задавати питання…
Ми просувалися все далі й далі.
Після розмови з Віком я знав, що в нас є можливий підозрюваний.
Може, він дістане той шматочок інформації, якого так бракує.
Отже, я надзвонював чотири місяці.
ВІКТОР ФЛАЕРТІ
Чотири місяці виснажливих відео.
Нарешті ми отримали картинку.
У записі, знятому згори, можна було побачити людину,
що купувала телефонну картку.
Ми побачили його особливі прикмети.
Колір волосся, зріст, статуру.
Він мав смугу збоку штанів.
Поліцейську смугу.
Він — коп.
Нарешті настав час злізти з телефону і попрацювати ногами.
Ми їдемо до Панама-Сіті за ним.
ПАНАМА-СІТІ, ФЛОРИДА
Я прилетів до Панама-Сіті. Ми з сонцем закляті вороги. Там спекотно.
Панама-Сіті — це курорт. Гадаю, це ідеальне місце
для здійснення тих дзвінків,
бо більшість людей тут ненадовго.
Вони приїжджають сюди лише на кілька днів, тиждень. Усім байдуже. Ніхто вас не знає.
Розумієте, ми шукаємо привида. Хто той чоловік на відео?
Він може бути будь-де.
Я досліджував усі чотири дзвінки до Wendy's тієї ночі.
Усі ті дзвінки відбулися в одну ніч,
певно, приблизно між 19:30 та 23:30,
звідкись із тієї місцевості.
Два дзвінки до Wendy's у Массачусетсі
були зроблені з цієї заправки.
Обидва тривали біля 90 хвилин та слідували один за одним,
тому він був на цій заправці майже три години.
Аж не вірилося, що телефонна будка так близько до дверей.
Я думав, це буде більш усамітнене місце,
трохи подалі від цього закладу.
Я був здивований.
Гадаю, це через жагу влади. Тобто він дзвонив із вулиці,
де поруч ходили люди.
Він прагнув влади над людьми.
Він хотів знати, що вони робили те, що він їм наказав робити.
Гадаю, він — серійний сексуальний хижак.
Тобто, він робив численні дзвінки,
щоб наказувати комусь проводити обшуки з роздяганням.
Людина, що коїла таке, є дуже небезпечною.
Він скривдив багатьох людей.
І так, що ми ніколи не дізнаємося.
Ми поїхали до управління поліції Панама-Сіті,
щоб зустрітися з їхніми детективами, і ми почали розпитувати їхній персонал
та працювати над справою.
Узяли ноутбук та ходили й показували їм ті зображення,
щоб вони допомогли нам.
Показували його фото,
а вони казали: «Ні, ми не впізнаємо його».
Якби він був копом, вони б знали його.
А вони всі дивилися й казали: «Ні, це не коп. Це не коп».
Я запитував: «Тоді чому він носить поліцейські штани?»
А вони казали: «Це не поліцейські штани». А я: «Що?»
«Це форма виправного закладу. Він — тюремник».
А я такий: «Чекайте. Що?»
Я був у шоці, що це може бути коп.
Я не хотів, щоб це був коп. А тепер я був здивований, що це не так.
Ні. Геть не коп. Тюремник.
Але ми все одно рухалися в правильному напрямку.
Ми звузили коло підозрюваних із цілого штату Флорида
до сил правопорядку,
до працівників виправних закладів.
Тепер я був більше впевнений, що ми знайдемо його.
МАУНТ-ВАШИНГТОН, КЕНТУККІ
Доки ми намагалися з'ясувати, звідки походив той дзвінок,
я переглядав інші справи,
але моєю головною метою було правосуддя для Луїзи…
«ЖОРСТОКИЙ РОЗІГРАШ»
…яка була жертвою в цій справі.
Чоловік, який вдавав копа, подзвонив до «МакДональдз»,
що у Маунт-Вашингтон, у квітні 2004 року.
Він сказав менеджерці, що Луїзу Оґборн підозрюють у крадіжці.
Тоді він наказав менеджерці та її нареченому
провести обшук із роздяганням та статеві акти з Оґборн.
Її наречений, Волтер Нікс,
сказав, що думав, що дзвонив справжній поліцейський.
Підозрюваний зумів переконати його.
Змусив їх повірити в те, що він казав,
та переконав їх дотримуватися його вказівок.
Більшість людей сказали б, що не повірили б комусь, хто просить…
КОННІ ЛЕОНАРД ВЕДУЧА НОВИН
…провести такий обшук.
Проте той додзвонювач, певно, був знавцем своєї справи.
Той додзвонювач був із тих, хто ніколи не підвищує голосу.
Він дуже чітко пояснював, що він хотів, щоб ви зробили,
чітко описував, як саме це потрібно зробити,
а якщо вони хоч трохи сумнівалися, він надавав їм пояснення,
що розвіювали їхні сумніви,
і вони робили все, що він від них хотів.
Додзвонювач говорив як представник влади,
тому він запропонував
закрити вікно на дверях офісу, щоб ніхто не міг зазирнути всередину,
щоб захистити їх, захистити Луїзу.
Він міг надати опис робітника,
одягу, який той носив.
Ви думали: «Звідки він знає, як виглядає цей робітник?»
Вони думали, що говорять з поліцейським.
Вони вважали, що на іншому кінці дроту офіцер поліції,
що там також корпоративний представник «МакДональдз»
разом з тим поліцейським.
Тому вони думали: «Це все законно».
Тому вони продовжували, поступово,
намагалися зрозуміти, як далеко він зайде.
Звісно, у цій справі саме додзвонювач є злочинцем,
лиходієм, але люди звинувачували Донну Саммерс
та її нареченого, Волтера Нікса.
Лише тому, що ми не могли знайти додзвонювача, не думайте,
що ті двоє гравців вийшли сухими з води,
що не стикнулися з наслідками.
Волтер Нікс і Донна Саммерс дозволили цьому статися.
Найгірше було Ніксу. Він отримав серйозні звинувачення.
Його впіймали на гарячому,
він не мав жодного виправдання за свої дії.
Справа Волтера Нікса була простою:
він зізнався в секс-злочинах, його додали до реєстру секс-злочинців
і він відсидів п'ять років у в'язниці.
Добрий день, я — Лорі Лайл. Мешканець округу Буллітт потрапив до в'язниці
за те, що, як він думав, виконував накази поліції,
сексуально розбещуючи дівчинку-підлітка.
Пан Нікс — справді гарна людина, яка потрапила в унікальну ситуацію
і зробила дуже поганий вибір.
Суддя не погодився з тим, що Нікс гарна людина.
Він відхилив першу угоду про визнання вини та умовний строк,
але погодився на нову угоду з в'язничним терміном.
Мене цілком дивує,
що хтось міг скоїти такого роду вчинки,
ґрунтуючись лише на телефонному дзвінку.
Нікс зрештою отримав, визнавши вину,
п'ять років у в'язниці штату.
Донна Саммерс скоїла погану річ. Скоїла навмисно.
Ніхто не тримав пістолета біля її скроні…
Вона зробила те, що хотів додзвонювач,
але вона мала розуміти, що коїть.
Вона мала відповісти за свої дії.
Вона мала стикнутися з наслідками.
Донна Саммерс теж визнала провину, але лише заради пом'якшення вироку,
що означало, що ви визнаєте вину,
бо є достатньо доказів, щоб засудити вас,
але ви все одно лишаєтеся невинною в очах закону.
Тому вона визнала себе винною у проступку та отримала рік умовно.
СУДДЯ ДАЄ ВИННІЙ В ОБШУКУ З РОЗДЯГАННЯМ УМОВНИЙ ТЕРМІН
Фізично, Донна не потрапила до в'язниці, але її звільнили з «МакДональдз».
Вони звільнили її з роботи, прогнали, мов прокажену.
Зрештою її обличчя було у всіх вечірніх новинах
доволі довго через цю справу.
Тому її кар'єру було, певно, зруйновано.
Я дотримувалась інструкцій, які мені надавав додзвонювач.
Сама б я ніколи такого не зробила.
Я не злочинець.
І мені дуже шкода,
мені дійсно дуже шкода через те, що сталося.
Це справді знищило моє життя, цілковито знищило його.
Був додзвонювач-жартівник, що дзвонив
та просив їх коїти кримінальні речі, і вони корилися йому.
Мені ніколи не зрозуміти, чому хтось почувався зобов'язаним
робити щось таке іншій людині
лише тому, що хтось попросив про це по телефону.
Багато людей, яких я запитував, казали: «Дідько, я б не зробив такого!
Чому вони не повісили слухавку?»
Д-Р ДЖЕРРІ М. БУРГЕР ПРОФЕСОР СОЦІАЛЬНОЇ ПСИХОЛОГІЇ
Я був таким, як усі.
Я був приголомшений, коли вперше прочитав про це,
і, певно, реагував як і більшість людей
та думав: «Як хтось міг так вчинити?»
Але тоді я згадав, що така ж сама реакція
була під час досліду Мілґрема.
Випустіть мене! Ви не маєте права робити це.
Випустіть! Випустіть мене звідси!
-Продовжуйте, будь ласка. -Випустіть!
-Продовжуйте. -Випустіть!
Стенлі Мілґрема цікавило питання, чому стільки людей
підкоряються представникам влади,
навіть коли ті представники
віддають накази зробити щось неймовірно неправильне.
Мілґрем створив штучну ситуацію в лабораторії,
працюючи з дослідженнями покірності.
У кожному досліді брали участь три особи.
Першим був дослідник, що проводив дослід,
другим — справжній учасник досліду, а третім — актор,
який удавав із себе учасника досліду.
Вчителю було наказано провести простий тест пам'яті.
Якщо учень давав хибну відповідь, тоді він мав отримати
удар струмом, а роботою вчителя було
бити його струмом.
ГЕНЕРАТОР СТРУМУ
Звісно, жодного струму там не було…
СЕРЕДНІЙ МАКСИМАЛЬНИЙ
…і все було підлаштовано так, щоб той, хто вдавав учасника досліду,
завжди був на місці учня.
Такий учень навмисно давав багато хибних відповідей,
щоб учитель був змушений завдавати все сильніші й сильніші удари струмом.
ВЧИТЕЛЬ (СПРАВЖНІЙ УЧАСНИК) УЧЕНЬ (УЧАСНИК-АКТОР)
Невірно!
225 вольт.
Відповідь — «галас».
65% учасників досліду Мілґрема продовжували завдавати те, що вважали
надзвичайно болючими і, можливо, навіть смертельними дозами струму.
Ті люди впадали в агонію щоразу, коли вони натискали важіль струму.
Проте, незважаючи на весь внутрішній спротив, який вони відчували,
обставини були настільки могутніми, що всупереч цьому вони й далі
тиснули на той важіль.
Хто насправді натискав важіль?
-Я. -Але чому ви не спинилися?
Він не дозволяв мені. Але я хотів!
Найбільш цікаве в цій ситуації те, що тут можна зробити висновок,
що за правильних умов
будь-хто з нас, певно, здатен скоїти щось дуже огидне,
і, можливо, дещо дуже нехарактерне для нас.
2004 РІК
2003 РІК
РАПІД-СІТІ, ПІВДЕННА ДАКОТА
Лише за кілька годин я пройшов шлях від правильного вчинку для когось…
АЛЛАН, РОЗІГРАШ №89
…до пожиттєвого ув'язнення,
лише тому, що відповів на той дзвінок.
Я був легковірним. Я вірив.
Я вірив у владу, я вірив, що то був поліцейський.
І я вірив, що допомагав людині
позбутися звинувачень у крадіжці.
РАНДАЛ Е. КОНЕЛЛІ — АДВОКАТ АЛЛАНА
Я пішов до в'язниці та зустрівся з Алланом.
Він розповів мені історію про самозванця,
який вдавав копа по телефону
та змусив його скоїти ті жахливі речі.
Він отримав дуже серйозні звинувачення, включно зі зґвалтуванням і викраденням.
Але Аллан не відповідав профілю ґвалтівника чи викрадача,
з якими я раніше стикався.
Я взявся за цю справу заради його родини та доклав усіх зусиль, щоб виграти її.
Коли я отримав роботу в Hardee's, мені вже було за 50.
Я працював там як заступник менеджера.
Я ще був новеньким у Hardee's, досі навчався.
То був майже кінець моєї зміни.
Задзвонив телефон.
Тому я взяв слухавку.
Той джентльмен сказав:
«Я такий-то з управління поліції Рапід-Сіті.
У мене є скарга на те, що одна з ваших працівниць украла гроші
клієнта».
Я подумав: «Овва, одна з моїх працівниць обікрала клієнта?»
Я не знав, що й думати.
Той коп сказав:
«Ви маєте вибір: або піти до поліцейської дільниці,
де проведуть обшук із роздяганням, або обшукати її в Hardee's».
Вона погодилася, що хай краще її обшукають у Hardee's,
ніж у поліцейській дільниці.
Я на лінії, і він починає говорити мені що робити, розумієте?
«Зніміть її взуття. Чи є якісь гроші в її взутті?
А потім зніміть її блузку та перевірте рукави».
Я мав зняти з неї кожен предмет одягу
та перевірити, чи не сховано там грошей.
Упродовж того часу та дівчина тринадцять разів
говорила по телефону з додзвонювачем.
Вона також могла чути те, що додзвонювач говорить Аллану,
які вказівки йому дає, яким буде наступний крок.
У якийсь момент він захотів, щоб вона стрибала,
щоб він міг чути, як вона робить це, і знати, що я виконую
все те, про що він мене просив.
Цей розіграш тривав від двох з половиною до трьох годин,
що насправді збільшило здатність додзвонювача
контролювати ситуацію та вести її в потрібному для нього руслі.
Він говорив дуже чітко, дуже наказово.
Я думав: «Ні, я не хочу брати участь у цьому», —
але відчував, що не маю вибору.
Я не знайшов грошей. Я подумав: «Гаразд, це, певно, усе».
Але тепер він казав, що я маю обшукати її на наркотики.
І я подумав: «Що? Я ж гадав, що маю шукати гроші».
А тоді в нього з'явилися інші вимоги.
Додзвонювач просив його зробити певні речі…
П: «ЯКИХ ЧАСТИН ТОРКАВСЯ АЛЛАН?» В: «НІГ, ГРУДЕЙ — УСЬОГО».
…включно з торканням геніталій…
ВІН ПОЧАВ ТОРКАТИСЯ СОСКІВ
…фізично.
ЗМУСИВ МЕНЕ НАГНУТИСЯ І ПОЧАВ ТОРКАТИСЯ СІДНИЦЬ, РОЗТУЛЯВ ЇХ
«Перевірити її тріщини на наркотики?» Це було наче нічне жахіття.
Я знав, що маю припинити те, що відбувається, я розумів це.
І десь у той же час зайшов мій заступник.
Я подумав: «О боже, що я щойно зробив?»
Я пішов звідти. Пішов додому.
Через психологічну маніпуляцію та примус
Аллан зробив те, про що сильно шкодував.
Я почав запитувати себе:
«Невже це коп? Це був розіграш? Що там насправді сталося?»
Я був шокований.
А тоді наступного ранку я повернувся до Hardee's.
Там було два детективи, вони звинуватили мене в трьох важких злочинах.
Двох викраденнях та одному зґвалтуванні другого ступеня.
Я не міг повірити, що це відбувалося.
В'ЯЗНИЦЯ ОКРУГУ ПЕННІНҐТОН
Для мене від самого початку мого розслідування
Аллан також був жертвою того злочину.
Можливо, найбільш критичним у нашій справі була наявність камери,
яка записала весь майже тригодинний обшук із роздяганням.
Усе було на тому відео.
Та дівчина від початку просила,
щоб Аллан закрив чимось камеру.
Він сказав: «Ні». Він наполегливо відмовлявся
приховувати події в тій кімнаті.
Жоден злочинець не захотів би документувати
те, що робив, на відео.
Це ж маячня.
Увесь той суд, як у тумані для мене.
Єдине, що пам'ятаю, як вийшов на трибуну,
а тоді розповів їм усю правду.
Він був чесним, у цьому весь Аллан.
Присяжні мали зрозуміти Аллана. Мали побачити, ким він був насправді.
Я не знав,
гадки не мав, який вирок можуть винести.
Просто думав: «Овва, я можу провести решту життя у в'язниці».
Тоді суддя запитав присяжних: «Ви винесли вирок?»
«Ми визнаємо що підсудний, звинувачений у зґвалтуванні та викраденні, є…
невинним».
Я подумав, що є люди, що повірили мені!
Бо я не знав, чи взагалі хтось може повірити мені.
Окрім моєї родини, звісно.
Ті присяжні могли зневажати вчинки мого клієнта,
але врахували докази та визнали його невинним.
То був найбільш яскравий приклад, який я тільки бачив,
здатності присяжних побачити цю різницю.
Моє життя пішло шкереберть.
Особисті стосунки…
Усі думали: «Як хтось міг скоїти таке?
Я не хочу бути поруч із ним».
І навіть кілька моїх друзів дитинства
зреклися моєї дружби.
Усе, що я можу сказати тій дівчині,
що я всім серцем шкодую про це.
І це… Це те, що…
Це те, що буде нависати наді мною темною хмарою решту мого життя.
І той додзвонювач скоїв ідеальний злочин,
бо лишився цілком анонімним.
Він за 1000 кілометрів чи лише 80, хто його знає?
Тому поліція відразу ж зайнялася тим, хто був перед їхніми очима.
Їх геть не цікавив
пошук того, хто здійснив той дзвінок.
2003 РІК
2004 РІК
ПАНАМА-СІТІ, ФЛОРИДА
Ми в Панама-Сіті, і я відстежую додзвонювача-жартівника.
Ми знаємо, що він не коп, що він працює у в'язниці.
ПАНАМА-СІТІ, ЗАКЛАД 1
У тому районі є три в'язниці.
ЗАКЛАД 3 — ЗАКЛАД 2
Ми їдемо.
Їдемо до найближчої в'язниці. Тоді їдемо до другої.
Якщо треба, поїдемо до третьої.
Ми прибули до першого виправного закладу,
пішли до офісу начальника в'язниці, відкрили ноутбук, думаючи:
«Нарешті. Це має бути легко».
Він поглянув та сказав: «Ні, я не знаю, хто це».
ЗАКЛАД 1
Вони не знали, хто то, у біса, був.
Тому ми спакувалися…
ПАНАМА-СІТІ
ЗАКЛАД 3 — ЗАКЛАД 2
…сіли в авто та поїхали до другого закладу.
Ми були вже близько. Хтось знатиме, хто він такий.
Я прослужив 32 роки у виправних закладах.
КРІС ГАББАРД — В'ЯЗНИЦЯ ОКРУГУ БЕЙ
30 червня я був на роботі, усе як завжди.
Начальник в'язниці округу Бей покликав мене і сказав, що там слідчі
хочуть, щоб я поглянув на фото.
«Звісно, уже йду».
Ми поїхали до другої в'язниці, пройшли крізь охорону,
а тоді до офісу начальника в'язниці.
Ми були там із начальником в'язниці та одним із охоронців.
Я відкрив те фото, начальник в'язниці та керівник служби безпеки поглянули.
Вони показали нам знімок із камери стеження
крамниці Walmart, що в Каллевей.
То був знімок, зроблений над касою.
І щойно ми побачили його, то сказали:
«А бодай йому, це ж Девід Стюарт».
А я такий: «Що?»
«Девід Стюарт».
Якого хріна?
Ми ідентифікували його. Я не знав, що сказати.
Обличчя тих копів засяяли, коли ми ідентифікували його,
бо тепер у них був фрагмент, якого бракувало.
Це Девід Стюарт, тому тепер вони знають, кого шукають.
Я запитав начальника: «Девід Стюарт, він працює в цьому закладі?»
А той відповів: «Він не лише працює у в'язниці…»
Він і зараз тут.
Ви, певно, жартуєте. Ми не лише ідентифікували його,
він був у закладі водночас із нами.
Я дійсно вважав, що він розколеться на допиті.
Я хотів його зізнання.
Коли ми прийшли до начальника, то сказали: «Ми готові. Приводьте його».
Девід Стюарт був співробітником в'язниці. Працював у другу зміну з 15:00 до 23:00.
Їхніми головними обов'язками є опіка, охорона та контроль в'язнів,
переконатися, що вони та всі решта в безпеці.
Заходить начальник в'язниці, підозрюваний відразу за ним.
Він був один в один, як на знімку та відео. Жодних сумнівів.
Білий чоловік, десь 180 см зросту, зализане назад чорне волосся.
ПОСВІДЧЕННЯ — ДЕВІД СТЮАРТ
Я представився, а тоді запитав його, чому, на його думку, ми вирішили
поговорити з ним сьогодні.
І він сказав: «Гадки не маю».
Тобто він там лише 30 секунд, і йому вже дуже незручно.
І я подумав: «Час гри», — бо я знав, що він наш.
Я сказав: «Ми знаємо, що ви здійснили телефонні розіграші в Массачусетсі
та інших громадах по всіх США».
І тієї миті він почав пітніти, труситися.
Я подумав: «Добре».
Тоді він сказав: «Хтось постраждав?»
І опісля цього відразу ж сказав: «Боже, нарешті кінець».
Тієї миті, коли він це казав, я думав, що він мій.
Без питань. Я сказав: «У нас є відео,
де ви купуєте картки».
Він сказав: «Ну, то не я дзвонив. Не я».
Він заперечував купівлю телефонних карток.
Він не визнавав цього, посилався на п'яту поправку.
Тому ми припинили допит, більше він не сказав ані слова.
Коли я почув про розмах усього цього,
мені не вірилося, як довго він робив це та уникав покарання.
Знаєте, ми тут усі досі в шоці через це.
Уже було запізно стежити за Девідом Стюартом.
Тоді ми знали, що не зможемо зловити його на гарячому.
Мені потрібно було його зізнання, а він не зізнавався.
Це розслідування висіло на волосинці.
Потрібно було більше доказів.
УПРАВЛІННЯ ПОЛІЦІЇ ПАНАМА-СІТІ, ФЛОРИДА
ПОЛІЦІЯ ПАНАМА-СІТІ
Тому ми повернулися до офісу детективів Панама-Сіті
та запитали: «Гаразд, що далі? Що нам робити?»
Я вирішив, що треба отримати ордер на обшук його домівки.
ГЛУХИЙ КУТ
Девід Стюарт жив у Фонтейн,
за 40 кілометрів на північ від центру Панама-Сіті.
Фонтейн — це купа багнистих доріг, де люди живуть у мобільних домах.
Хочуть, щоб їх облишили, не лізли в їхні справи
та не хочуть, щоб туди хтось приїздив.
Він жив глибоко в лісистій місцевості,
володів трейлером та невеликим сараєм поруч.
Девід не здогадувався, що його дім обшукуватимуть,
доки не відчинив двері.
Детективи Панама-Сіті провели повний обшук його власності
та знайшли численні журнали для поліції.
Він подав багато прохань щодо роботи поліцейським
у тій місцевості.
Ми також знайшли щоденники. Він, вочевидь, певний час працював
на пів ставки поліцейським у якомусь окрузі чи місцевій дільниці,
він писав там таке:
«Понеділок, 21 квітня, патруль із Броком. Гналися за кимось, хто мчав 200 км/год.
Середа, 30 квітня, гонитва за сержантом, 225 км/год».
Він був одержимий мрією стати поліцейським.
Було видно, як це заводило його.
Але від цього не було користі моїй справі. Потрібен був неспростовний доказ.
Вони обшукали кожен сантиметр. Зовні, у сараї…
а тоді — бум.
Знайшли телефонну картку.
Ключовим доказом була платна телефонна картка.
Чи зможемо пов'язати його з Маунт-Вашингтон?
Чи зможемо пов'язати з Массачусетсом? Це та сама картка? Знаєте, це було б
наче вишенька на торті.
На цьому етапі моєю роботою було переконати прокуратуру.
Я хотів висунути звинувачення в сексуальному нападі,
бо думав, що це пасує до складових його злочину.
Він спрямовував когось коїти сексуальний напад на жертв.
Прокуратура ж сприймала це як телефонний розіграш.
Хоча й хворий, неймовірно принизливий.
Прокуратура думала, що буде надто важко звинуватити його в секс-злочині,
оскільки це був лише дзвінок-розіграш і він фізично не був там.
Він був на телефоні.
Десять років ця особа робила такі дзвінки.
Я знайшов його, а ніхто не хотів звинувачувати його.
Аж, курва, не вірилося.
Тоді я подзвонив Бадді Стампу в Маунт-Вашингтон.
Я отримав дзвінок від Віка і сказав: «Що там відбувається?»
Я за 1000 кілометрів звідти. «Він у в'язниці?»
Вік сказав: «Ну, не думаю, що зможу висунути звинувачення йому».
А я йому: «Якого біса, чому це не зможеш? Він удома.
Він знає, що поліція буде стежити за ним,
і ти мені кажеш, що він може вийти сухим із води,
що він утече від нас?»
Я подумав: «Я важко гарував над цією справою більше трьох місяців,
ми ідентифікували його, і йому все минеться?»
Тому я сказав: «Ми маємо покласти край цьому лайну», —
і я зробив усе, що міг, щоб дістати ордер.
І ми зустрілися з окружним прокурором, прокурором штату
та окружним суддею,
і той суддя видав ордер на арешт Девіда Стюарта.
Я подзвонив дружині та сказав: «Люба, спакуй мої речі.
Я їду до Панама-Сіті, Флорида».
Тепер він мій. Я збирався привезти його до себе.
Ми судитимемо його тут
за все те пекло, яке він нам влаштував.
Тобто, що могло піти не так?
СТІВ РОМІНЕС — АДВОКАТ ДЕВІДА СТЮАРТА
Ну, поліція вважає, що кожна їхня справа завжди буде успішною.
Поліцейська версія того, що сталося, майже завжди не відповідає дійсності.
СТЮАРТ, ДЕВІД Р.
Чи вважаю я свого клієнта, Девіда Стюарта, невинним?
Я точно знаю, що він невинний.
Переклад субтитрів: Віталій Данмер