‏ועכשיו, תרמית שלא תיאמן,
‏שלדברי המשטרה קורבנות רבים נפלו ברשתה.
‏מטלפן שהעמיד פני שוטר היה משכנע מספיק
‏כדי לשכנע כמה מנהלים ‏להתעלל מינית בעובדים במסעדות מזון מהיר.
‏לולא הסכמתי לחיפוש הזה,
‏הייתי נאסרת, מפוטרת או שניהם.
‏שני שוטרים אומרים לי
‏שיש הקלטה של מה שקרה פה.
‏לא ראיתי דבר כזה לפני כן, ‏וגם לא ב-30 השנים שעברו.
‏מי זה?
‏המטלפן, כמובן, ביצע את הפשע המושלם,
‏משום שהוא אנונימי לחלוטין.
‏יש לנו תוקף מיני שמסתובב חופשי,
‏והטלפון ממשיך לצלצל בכל יום.
‏- אל תעני לטלפון -
‏המנהל שלי נכנס כדי לומר לי
‏שהוא זקוק לי במשרד האחורי, וזה…
‏לא נראה לי שזה קרה מעולם.
‏והוא אמר, "תסגרי את הדלת". ו…
‏המשרד היה קטנטן באופן מפחיד.
‏לא היה לי מושג מה קורה, ‏אבל ידעתי שמשהו ממש לא בסדר.
‏הרגשתי חסרת אונים.
‏- סטייטסבורו ‏ג'ורג'יה -
‏גדלתי בדרום ג'ורג'יה. ‏עברנו מדירה לדירה הרבה פעמים.
‏גרנו בהרבה…
‏- דבורה ‏תרמית 67 -
‏אזורים כפריים קטנים.
‏דבורה היא אחותי התאומה.
‏בגיל 18 עברנו ללמוד בסטייטסבורו…
‏- דניאל ‏אח של דבורה -
‏גרנו בקרוון קטן,
‏ועשינו מה שיכולנו כדי לסגור את החודש.
‏כלומר, ממש חיינו ממשכורת למשכורת. ‏תמיד הייתה אי ודאות,
‏אבל, אתם יודעים, תמכנו זה בזה.
‏תמיד רציתי להיות עצמאית, ‏שיהיה לי כסף משלי,
‏אז הלכתי לעבוד בטאקו בל.
‏- טאקו בל ‏דרייב ת'רו -
‏התחלתי לעבוד בגיל 19.
‏השעה הייתה 3:00,
‏דבורה חזרה,
‏והיא התחילה לספר לי
‏על דבר מוזר שקרה לה בעבודה.
‏זה היה ליל יום שני בנובמבר. ‏עבדתי משמרת כפולה.
‏המנהל שלי אמר לי שהוא מדבר עם בלש בטלפון.
‏השוטר אמר שנגנב ארנק מהלובי,
‏ושאני עונה לתיאור של מי שלקחה אותו.
‏וזה הדהים אותי,
‏משום שזה לא משהו שהייתי עושה.
‏אז השוטר נתן לי שתי אפשרויות.
‏או שיגיע שוטר
‏ויבצע עליי חיפוש,
‏או שפשוט אתן למנהל שלי
‏לבצע אותו.
‏אפילו לא ידעתי מה כרוך בחיפוש בעירום.
‏הייתי פגיעה מאוד.
‏כזו שהולכת לפי הכללים.
‏שום דבר מזה לא היה הגיוני.
‏וזה היה…
‏תמוה, משום שהיא סיפרה לי ‏שהיא נאלצה להסיר את הבגדים שלה.
‏- מנהל -
‏נתתי לו כל פריט לבוש שהסרתי.
‏הוא קרא את התגית לגבר בטלפון,
‏ואז שם אותו בכספת.
‏השוטר בטלפון נשמע רגוע מאוד, ‏כאילו הוא יודע מה הוא עושה.
‏הוא רצה שאעשה התעמלות, כדי שאזיע,
‏ואז, אם ישפשפו את העור שלי,
‏עשויים להיות שיירים ירוקים.
‏השוטר אמר, "אם הוחבא כסף על הגוף שלך,
‏"אפשר יהיה לראות אותו."
‏בעיקרון, הוא שפשף את כל הגוף שלי
‏כדי לוודא שאין שיירים ירוקים.
‏הוא בדק הכול.
‏את הפה שלי, את האוזניים שלי, ‏ואז את איבר המין שלי.
‏הייתי צריכה להתכופף, ‏לפשק רגליים ולגעת בבהונות.
‏לא נראה לי שיש משהו שהוא לא נגע בו.
‏זה הגיע לנקודה מפחידה, שבה אמרתי, "לא".
‏הרגשתי שחיללו את הגוף שלי. כלומר…
‏היא אמרה שוב ושוב שהיא פחדה,
‏ושאם לא הייתה עושה כך או אחרת,
‏היו עוצרים אותה.
‏מי אני שאטיל ספק בפרוצדורה הזו?
‏זה לא משהו שאפילו הייתה לי הסמכות לעשות.
‏בסופו של דבר, המנהל שלי התרגז
‏ופשוט אמר, "לך תזדיין,"
‏וניתק את הטלפון,
‏הוא די זרק אליי את הבגדים שלי ויצא מהחדר.
‏השיחה נמשכה שעות, ‏והרגשתי כאילו היא נמשכה נצח.
‏אפילו כשיצאתי מהחדר, ‏אני זוכרת שהרגשתי כאילו
‏שום דבר לא אמיתי.
‏בערך יום או יומיים מאוחר יותר, באמת הבנתי
‏שאף אחד לא האשים אותי בגנבה
‏ושלא היה שוטר אמיתי בטלפון.
‏היא הייתה אומרת, "אני לא רוצה לדבר על זה,"
‏או שהיא הייתה משנה את הנושא.
‏נראה לי שהמבוכה מכל העניין…
‏אני מניחה שפשוט לא רציתי שזה יהיה אמיתי.
‏ואם אומרים את זה, זה הופך לאמיתי.
‏אחרי זה, התפטרתי מהעבודה, נשרתי מהלימודים.
‏איבדתי את המלגה שלי.
‏פשוט לא יכולתי לעשות את זה. אני…
‏עזבתי הכול לכמה שנים, לקחתי פסק זמן.
‏היו לדבורה תמימות וזוהר
‏שתמיד היו שם.
‏ואז, כשזה קרה,
‏היא הגיעה למקום ממש אפל,
‏ואני עדיין מרגיש…
‏סליחה.
‏אני עדיין מרגיש הרבה אשמה ‏על כך שלא עשיתי יותר.
‏אני חושבת שלמטלפן לחלוטין לא אכפת מאנושיות
‏או ממה שאנשים
‏עלולים להרגיש בסיטואציה.
‏בהחלט תוקף מיני, פשוט חולני.
‏היה צריך לעצור אותו.
‏- מאונט וושינגטון ‏קנטקי -
‏כשהתחלתי להבין שהיו עוד קורבנות,
‏הרגשתי שמחובתי לעצור את זה,
‏ועבדתי ללא לאות ‏וללא הפסקה כדי לגרום לזה לקרות.
‏זה התרחש במשך עשר שנים ברחבי ארה"ב.
‏מה שהדהים אותי היה… ‏לא יכולתי להאמין שאנחנו…
‏- באדי סטאמפ ‏בלש בדימוס -
‏המשכנו לעבוד על המקרה, בניסיון לפענח אותו,
‏ועכשיו כבר היו 73 מקרים ב-32 מדינות,
‏והטלפון ממשיך לצלצל בכל יום.
‏גילינו שכל השיחות ‏הגיעו מפנמה סיטי, בכל פעם.
‏- פנמה סיטי -
‏בכל פעם. אף פעם לא מטקסס, ‏אף פעם לא מקליפורניה.
‏ואף אחד מהמקרים לא פוענח.
‏יש לי ברגר קינג בפארגו, צפון דקוטה,
‏שבו מנהל עורך חיפוש בעירום על עובדת בת 17.
‏ב-2002, בטאקו בל, ‏אישה צעירה עברה חיפוש בעירום
‏על ידי המנהל שלה, והואשמה בגנבת פריטים.
‏התיק הזה היה גדול עליי.
‏אבל היו שני דברים שאף פעם לא רציתי לשמוע.
‏לא רציתי לשמוע "לא", ‏ואל תגידו לי שאני לא מסוגל.
‏ככל שהזמן עבר והמשכנו להתקשר לאנשים
‏ולשאול שאלות…
‏התקדמנו עוד קצת ועוד קצת.
‏אחרי שדיברתי עם ויק, ‏ידעתי שאולי יש להם חשוד.
‏אולי הוא ישיג ‏את פיסת המידע הקטנה הבאה שלה אני זקוק.
‏אז זה לקח לי ארבעה חודשי טלפונים.
‏- ויקטור פלהרטי -
‏ארבעה חודשים של סרטונים מייגעים.
‏סוף-סוף, יש לנו תמונה.
‏היה אפשר ממש לראות את האיש ממצלמה גבוהה,
‏רוכש את כרטיס החיוג.
‏התמונה הראתה לנו את המאפיינים האישיים.
‏צבע שיער, גובה, מבנה גוף.
‏היה לו פס בצד המכנסיים שלו.
‏הפס הוא ממדי משטרה.
‏הוא שוטר.
‏סוף-סוף, הגיע הזמן ‏להניח את הטלפונים ולהתחיל לפעול.
‏נוסעים למצוא אותו בפנמה סיטי.
‏- פנמה סיטי ‏פלורידה -
‏אני טס לפנמה סיטי. ‏אני והשמש אויבים מושבעים. חם שם.
‏פנמה סיטי היא אתר נופש. ‏אני חושב שהאזור הזה הוא מקום מושלם
‏לבצע בו את השיחות האלה,
‏משום שרוב האנשים פה באים והולכים.
‏הם פה רק לכמה ימים, לשבוע. ‏לאף אחד לא אכפת. אף אחד לא מכיר אותך.
‏אתם יודעים, אנחנו מחפשים רוח רפאים. ‏מי האיש הזה שבקלטת?
‏יכול להיות בכל מקום.
‏עברתי על כל ‏ארבע השיחות לוונדיס באותו לילה.
‏כל ארבע השיחות התרחשו באותו ערב,
‏כנראה בין 19:30 ל-23:30,
‏בערך בטווח הזה.
‏שתיים מהשיחות לוונדיס במסצ'וסטס
‏נעשו מתחנת דלק מסוימת.
‏שתיהן ארכו בסביבות 90 דקות, זו אחר זו,
‏אז הוא היה בתחנת הדלק הזו כמעט שלוש שעות.
‏אני לא מאמין ‏שתא הטלפון הזה קרוב כל כך לדלת.
‏בהחלט חשבתי שזה יהיה אזור פרטי יותר,
‏קצת יותר מרוחק מהעסק.
‏זה די מפתיע.
‏אני מאמין שזה עניין של כוח. ‏כלומר, הוא מבצע שיחות טלפון בחוץ,
‏כשאנשים עוברים לידו.
‏הוא רצה כוח על אנשים.
‏הוא רצה לדעת שהם עושים ‏מה שהוא אומר להם לעשות.
‏אני חושב שהוא תוקף מיני סדרתי.
‏כלומר, הוא ביצע הרבה מאוד שיחות,
‏והורה לאנשים לבצע חיפוש בעירום ‏על נשים וגברים.
‏האיש שביצע את השיחות האלה מסוכן מאוד.
‏הוא פגע בהמון אנשים.
‏כלומר, בדרכים שלעולם לא נבין.
‏אנחנו נכנסים למשטרת פנמה סיטי,
‏נפגשים עם הבלשים שלהם, ‏ואנחנו מתחילים לפרוס את המידע
‏ולעבור על התיק.
‏אני מפעיל את הלפטופ ‏ומראה להם את התמונות האלה, כדי לגלות
‏אם הם יוכלו לעזור איכשהו.
‏העליתי את התמונה,
‏והם אמרו, "לא, אנחנו לא מזהים אותו".
‏אם הוא היה שוטר, היו מכירים אותו.
‏וכולם הסתכלו עליה ואמרו, ‏"לא, הוא לא שוטר".
‏אני אומר, "אז למה הוא לובש מכנסי שוטר?"
‏והם אומרים, "אלה לא מכנסי שוטר". ‏אמרתי, "מה?"
‏"אלה מדי סוהר." הוא סוהר.
‏ואמרתי, "חכו רגע. מה?"
‏הייתי בשוק שהוא עשוי להיות שוטר.
‏לא רציתי שהוא יהיה שוטר. ‏ועכשיו, קצת הופתעתי שהוא לא.
‏לא. בהחלט לא שוטר. סוהר.
‏אבל אנחנו עדיין בכיוון הנכון.
‏צמצמנו את מאגר החשודים מכל מדינת פלורידה
‏לאנשי אכיפת חוק,
‏ומשם, לעובדי בתי סוהר.
‏עכשיו, יש לי תחושה טובה יותר ‏שאנחנו עומדים לזהות אותו.
‏- מאונט וושינגטון ‏קנטקי -
‏בזמן שאנחנו מנסים לגלות מאיפה הגיעה השיחה,
‏אני עובר על תיקים אחרים,
‏אבל המטרה העיקרית שלי ‏היא שייעשה צדק ללואיז…
‏- תרמית אכזרית -
‏שהיא הקורבן בתיק הזה.
‏- פוקס ‏חדשות ראשונות -
‏לטענת חוקרים, איש התחזה לשוטר ‏והתקשר למקדונלד'ס
‏במאונט וושינגטון, באפריל של שנת 2004.
‏הוא אמר לאחראית ‏שלואיז אוגבורן חשודה בגנבה.
‏הוא הורה לאחראית ולארוס שלה
‏לבצע חיפוש בעירום ‏ומעשים מיניים על אוגבורן.
‏הארוס, וולטר ניקס,
‏אמר שהוא חשב שהאיש בטלפון באמת היה שוטר.
‏למטלפן הייתה דרך לשכנע אותו.
‏הוא גרם להם להאמין במה שהוא אמר להם,
‏ושכנע אותם שהם צריכים להישמע להוראותיו.
‏רוב האנשים אומרים שהם בחיים ‏לא היו מאמינים למטלפן שמבקש מהם…
‏- קוני לאונרד -
‏לערוך חיפוש בעירום.
‏אבל המטלפן הרמאי הזה ‏כנראה טוב מאוד במה שהוא עושה.
‏המטלפן הזה היה מהאנשים ‏שאף פעם לא מרימים את קולם.
‏הוא הסביר ותיאר באופן רהוט
‏איך הוא רצה שהדברים יתבצעו,
‏כך שאם היה להם איזשהו ספק, ‏הוא נתן להם תשובה
‏שהסירה את הספק הזה,
‏והם המשיכו לעשות את מה שהוא רצה.
‏המטלפן בתרמיות נשמע כמו דמות סמכותית,
‏אז הוא הציע
‏אולי לכסות את החלון ‏כדי שאף אחד לא יוכל להסתכל פנימה,
‏ובכך להגן עליהם, להגן על לואיז.
‏הוא נתן תיאור של העובדת,
‏אילו בגדים היא לבשה.
‏אתה חושב לעצמך, ‏"איך הוא ידע איך נראתה העובדת?"
‏הם חושבים שהם מדברים עם שוטר.
‏בראש שלהם, יש שוטר על הקו,
‏ויש גם איש מהנהלת מקדונלד'ס
‏עם השוטר.
‏אז הם חושבים, "כל זה לגיטימי".
‏אז הם ממשיכים, דבר אחר דבר,
‏הוא בודק כמה רחוק הוא יצליח להגיע.
‏אין ספק שבמקרה הזה, ‏המטלפן בתרמית הוא הפושע,
‏הוא האיש הרע בסיפור, ‏אבל אנשים מאשימים את דונה סאמרס
‏ואת הארוס שלה, וולטר ניקס.
‏רק משום שאנחנו לא מוצאים את המטלפן, ‏אל תחשבו לרגע אחד
‏שהשניים שהיו מעורבים באירוע לא יועמדו לדין
‏ולא יטופלו.
‏וולטר ניקס ודונה סאמרס ‏הם אלה שאפשרו לזה לקרות.
‏המצב של ניקס לא נראה טוב. ‏היו נגדו אישומים רציניים.
‏הוא נתפס על חם,
‏ולא היה מצב שהוא יצליח לתרץ את זה.
‏לוולטר ניקס אין טיעון טוב,
‏והוא מודה בעברות מיניות, ‏נכנס למאגר עברייני המין,
‏ונגזרות עליו חמש שנים בכלא.
‏- חדשות וייב 3 -
‏צהריים טובים, אני לורי לייל. ‏תושב מחוז בוליט בדרכו לבית הכלא
‏על כך שהוא שמע להוראותיו ‏של מי שהוא חשב שהוא שוטר,
‏והתעלל מינית בבחורה מתבגרת.
‏מר ניקס הוא באמת אדם טוב שנקלע למצב מיוחד
‏וקיבל החלטה רעה מאוד.
‏השופט לא הסכים לגבי אופיו הטוב של ניקס.
‏הוא דחה את עסקת הטיעון הראשונה ‏של שחרור על תנאי,
‏אבל קיבל את העסקה החדשה שכללה עונש מאסר.
‏זה פשוט מדהים אותי
‏שמישהו מבצע פעולות כאלה
‏בהתבסס על שיחת טלפון.
‏בסופו של דבר, אחרי עסקת הטיעון,
‏נגזרות על ניקס חמש שנים בכלא המחוזי.
‏דונה סאמרס עשתה מעשה רע. ‏היא עשתה אותו בכוונה תחילה.
‏אף אחד לא איים עליה באקדח ואמר לה…
‏היא עשתה מה שהמטלפן אמר לה לעשות,
‏והיא הייתה צריכה לדעת שזה לא בסדר.
‏היה עליה לתת דין וחשבון על מעשיה.
‏היה עליה להתמודד עם ההשלכות.
‏גם דונה סאמרס חותמת על עסקת טיעון, ‏אבל במקרה שלה, זו עסקת אולפורד,
‏מה שאומר שהיא מודה באשמה,
‏משום שיש מספיק ראיות להרשיע,
‏אבל נשארת חפה מפשע בעיני החוק.
‏אז היא מודה בחטא, ומקבלת שנת מאסר על תנאי.
‏- שופט גוזר על הנאשמת בחיפוש בעירום ‏מאסר על תנאי -
‏פיזית, דונה לא נכנסה לכלא, ‏אבל היא פוטרה ממקדונלד'ס.
‏הם סיימו את העסקתה. זרקו אותה מכל המדרגות.
‏הפרצוף שלה הופיע בחדשות הערב
‏לא מעט בגלל המקרה הזה.
‏ולכן, הקריירה שלה ודאי נהרסה.
‏שמעתי להנחיות שנתן לי המטלפן.
‏זה לא היה משהו שרציתי לעשות בכוונה.
‏אני לא פושעת.
‏ואני מרגישה כזו אשמה,
‏כזו אשמה עמוקה, לגבי מה שקרה.
‏זה הרס לי את החיים. הרס לי אותם לגמרי.
‏יש לכם מטלפן רמאי שמתקשר
‏ומבקש מהם לבצע עבירות, והם מסכימים.
‏אף פעם לא אבין למה הרגשתם שאתם מוכרחים
‏לעשות משהו כזה לאדם אחר,
‏רק משום שמישהו אמר לכם לעשות זאת בטלפון.
‏הרבה אנשים שדיברתי איתם אמרו, ‏"לעזאזל, אין מצב שהייתי עושה את זה!
‏"למה הם לא ניתקו את הטלפון?"
‏- ד"ר ג'רי מ' בורגר ‏פרופ' לפסיכולוגיה חברתית -
‏הייתי כמו כולם.
‏נדהמתי כשקראתי לראשונה על מקרה התרמית,
‏וודאי הגבתי כמו רוב האנשים,
‏"איך מישהו יכול לעשות דבר כזה?"
‏אבל אז נזכרתי שזו אותה תגובה שקיבלו
‏כשהסתכלו על מחקר מילגרם.
‏תנו לי לצאת! אין לכם זכות לכלוא אותי פה.
‏תנו לי לצאת! תנו לי לצאת מפה!
‏תמשיך, בבקשה. ‏-תנו לי לצאת מפה!
‏תמשיך. ‏-תנו לי לצאת!
‏סטנלי מילגרם התעניין בשאלה ‏למה כל כך הרבה אנשים
‏שומעים לדמויות סמכותיות,
‏גם כשהדמויות הסמכותיות האלה
‏נותנות הוראות לעשות משהו נוראי.
‏מילגרם יצר מצב מלאכותי במעבדה,
‏ועבד על חקר הציות.
‏שלוש דמויות היו מעורבות.
‏אדם אחד היה החוקר שערך את הניסוי,
‏אדם שני היה המשתתף האמיתי, ‏והאדם השלישי היה שחקן
‏שהעמיד פני משתתף.
‏הנחו את המורה לערוך בדיקת זיכרון פשוטה.
‏אם התלמיד ענה תשובה שגויה, הוא היה אמור
‏לקבל מכת חשמל, וזה היה תפקיד המורה
‏לתת לו את מכת החשמל.
‏- מחולל חשמלי -
‏מובן שלא ניתנו באמת מכות חשמל…
‏- חזק ‏קיצוני -
‏והניסוי אורגן כך שהתלמיד תמיד היה
‏האדם שהעמיד פני משתתף.
‏התלמיד ענה הרבה תשובות שגויות בכוונה,
‏כך שהמורה נאלץ ‏לתת לו מכות חשמל חזקות יותר ויותר.
‏- מורה (משתתף אמיתי) ‏תלמיד (משתתף שחקן) -
‏טעות!
‏225 וולט.
‏המילה היא "רעש".
‏שישים וחמישה אחוזים מהמשתתפים בניסוי ‏של מילגרם המשיכו לתת את מה שהם חשבו
‏שהיו מכות חשמל כואבות ביותר, ‏ואולי אפילו קטלניות.
‏האנשים האלה התייסרו בכל פעם ‏שהם נאלצו ללחוץ על הידית.
‏אבל למרות ההתנגדות הפנימית שהם חוו,
‏העוצמה של המצב, הם עדיין מצאו את עצמם
‏לוחצים על הידיות.
‏מי לחץ על הידית בפועל?
‏אני. ‏-אבל למה לא הפסקת?
‏הוא לא נתן לי. רציתי להפסיק!
‏ומה שהכי מסקרן בכך הוא שזה מספר לנו
‏שבנסיבות המתאימות…
‏כל אחד מאיתנו ודאי מסוגל ‏לעשות דברים מטרידים מאוד
‏ואולי דברים לא אופייניים ביותר.
‏- רפיד סיטי ‏דרום דקוטה -
‏בתוך כמה שעות, ‏עברתי מעשיית משהו נכון בשביל מישהו…
‏- אלן ‏תרמית מס' 89 -
‏לאפשרות למאסר עולם,
‏רק משום שעניתי לשיחת הטלפון הזו.
‏הייתי פתי. אני… האמנתי.
‏האמנתי בסמכות, והאמנתי שזה היה שוטר.
‏והאמנתי שאני עוזר למישהי
‏להיחלץ מהסיטואציה שבה היא הואשמה.
‏- רנדל א' קונלי ‏עוה"ד של אלן -
‏הלכתי לבית הכלא ופגשתי את אלן.
‏הוא מספר לי סיפור על מתחזה
‏שהעמיד פני שוטר בטלפון,
‏ושגרם לו לעשות את הדברים הנוראיים האלה.
‏הוא הואשם בכמה עבירות רציניות, ‏ביניהן אונס וחטיפה.
‏אבל אלן לא התאים ‏לשום פרופיל של אנס או חוטף
‏שנתקלתי בו אי פעם.
‏לקחתי את התיק והסכמתי לטפל בו ‏בשביל המשפחה, וללכת איתו עד הסוף.
‏- הארדיס -
‏הייתי בשנות ה-50 המוקדמות ‏כשקיבלתי עבודה בהארדיס.
‏התחלתי כסגן מנהל.
‏הייתי די חדש בהארדיס, ‏עדיין למדתי את העבודה.
‏באותו אחר צהריים, המשמרת שלי עמדה להסתיים.
‏הטלפון צלצל.
‏אז הרמתי את הטלפון.
‏האדון אמר,
‏"אני כך וכך, ממשטרת רפיד סיטי.
‏"קיבלתי תלונה שאחת מהעובדות שלכם גנבה כסף
‏"מלקוח".
‏חשבתי, "וואו, אחת מהעובדות שלי ‏גנבה מלקוח?"
‏לא ידעתי מה לחשוב.
‏השוטר אמר,
‏"האפשרויות שלה היו ללכת לתחנת המשטרה
‏"ולעבור חיפוש בעירום, ‏או לעבור חיפוש בעירום בהארדיס".
‏היא העדיפה לעבור את החיפוש בעירום בהארדיס
‏מאשר ללכת לתחנת המשטרה.
‏אני בטלפון, והוא מתחיל ‏להסביר לי את התהליך, אתם יודעים?
‏"תחלוץ את הנעליים שלה. ‏יש כסף בתוך הנעליים?
‏"ואז, תסיר את החולצה שלה ‏ותבדוק את השרוולים."
‏הייתי צריך להסיר ממנה כל פריט לבוש
‏ולבדוק אם היא החביאה כסף איפשהו.
‏בזמן הזה, הבחורה הצעירה דיברה בטלפון
‏שלוש עשרה פעמים עם המטלפן.
‏היא גם יכולה לשמוע את המטלפן ‏כשאלן שומע אותו
‏נותן לו הנחיות לגבי הצעד הבא.
‏בשלב מסוים, הוא רצה שהיא תקפוץ במקום,
‏כדי שהוא יוכל לשמוע אותה עושה זאת, ‏ולדעת שאני נשמע
‏להוראות שהוא נותן לי.
‏התרמית התרחשה ‏במשך שעתיים וחצי עד שלוש שעות,
‏מה שהגביר את היכולת של המטלפן
‏לטפח וליצור התניה, ‏ולקחת את הדברים רחוק כפי שהוא לקח אותם.
‏הקול שלו נשמע מאוד מדויק, מאוד תובעני.
‏חשבתי, "לא, אני לא רוצה לקחת בזה חלק",
‏אבל הרגשתי שאין לי ברירה.
‏לא מצאתי כסף. אז, "אוקיי, סיימנו פה".
‏הוא אמר שעכשיו אני צריך לחפש עליה סמים.
‏ואני חושב, "מה? חשבתי שזה היה ‏חיפוש בעירום למציאת כסף".
‏ואז הוא המשיך עם דרישות נוספות.
‏המטלפן ביקש ממנו לעשות דברים ספציפיים…
‏- ש': באילו איברים אלן נגע? ‏ת': ברגליי, בשדיי, בכול. -
‏שכללו נגיעה באזורים אינטימיים…
‏- הוא נגע בפטמות שלי -
‏בגוף שלה.
‏- הכריח אותי להתכופף, ‏נגע בישבן שלי ופישק את הלחיים -
‏"לחפש סמים בנקבים שלה"? זה פשוט סיוט.
‏ידעתי שאני מוכרח לגמור את מה שמתרחש, ‏את זה ידעתי.
‏ובערך פה, העוזר שלי נכנס.
‏וזה היה, "אלוהים, מה עשיתי הרגע?"
‏פשוט יצאתי משם. הלכתי הביתה.
‏באמצעות מניפולציה פסיכולוגית וכפייה,
‏אלן עשה משהו שהוא התחרט עליו קשות.
‏התחלתי לפקפק בעצמי,
‏"זה שוטר? זו מתיחה? מה באמת קרה?"
‏הייתי במצב של הלם.
‏ובבוקר הבא, חזרתי להארדיס.
‏והיו שם שני בלשים, ‏והם האשימו אותי בשלוש עבירות.
‏שני סעיפי חטיפה וסעיף של אונס מדרגה שנייה.
‏לא יכולתי להאמין שזה קורה.
‏- כלא מחוזי פנינגטון -
‏נקודת המבט שלי, משלב מוקדם בחקירה שלי,
‏היא שגם אלן היה קורבן.
‏אולי המאפיין הקריטי ביותר בתיק שלנו ‏היה שהייתה מצלמה
‏שהקליטה את כל השעתיים וחצי-שלוש ‏של החיפוש בעירום.
‏הכול היה מוסרט.
‏האישה הצעירה ביקשה מההתחלה
‏שאלן יכסה… "בבקשה, כסה את המצלמה."
‏הוא אמר, "לא." הוא סירב בתוקף
‏להחביא את האירועים שהתרחשו בחדר ההוא.
‏אף פושע לא היה רוצה תיעוד
‏בווידאו של הפעולות שלו.
‏זה אבסורדי.
‏המשפט די מעורפל עבורי.
‏אני זוכר רק שעמדתי על דוכן העדים
‏ויכולתי לספר את האמת.
‏הוא היה כן, וזה מי שאלן היה.
‏חבר המושבעים היה צריך להכיר את אלן. ‏הם היו צריכים לראות מה יש בתוכו.
‏לא הייתי בהכרה,
‏לא היה לי מושג מה הם עלולים לומר.
‏פשוט חשבתי, "וואו, אני עלול ‏לבלות את שארית חיי בבית הכלא".
‏והשופט שאל את המושבעים, ‏"האם הגעתם להחלטה?"
‏"אנחנו, המושבעים, מוצאים את הנאשם, ‏באישומים באונס ובחטיפה…
‏"לא אשם."
‏הרגשתי שיש אנשים שמאמינים לי!
‏משום שלא ידעתי אם מישהו אי פעם יאמין לי.
‏מלבד המשפחה שלי, כמובן.
‏המושבעים יכולים לתעב את מה שמרשך עשה,
‏אבל להישמע לראיות ולמצוא אותו לא אשם.
‏הדוגמה הזו מבהירה, ‏יותר מכל אחת אחרת שראיתי אי פעם,
‏את היכולת הזו של מושבע ‏לעשות את ההבחנה הזו.
‏החיים שלי התהפכו.
‏מערכות יחסים אישיות…
‏כולם חשבו, "איך מישהו יכול לעשות את זה?"
‏"אני לא רוצה שום קשר אליו."
‏ואפילו כמה מהחברים הוותיקים שלי…
‏ניתקו את הקשר.
‏כל מה שהייתי רוצה לומר לאישה הצעירה הוא,
‏אני מצטער, מעומק ליבי.
‏וזה… וזה משהו ש…
‏טוב, זה מלווה אותי כמו ענן שחור כל חיי.
‏והמטלפן, כמובן, ביצע את הפשע המושלם,
‏משום שהוא אנונימי לחלוטין.
‏הוא במרחק 1,000 ק"מ או 130 ק"מ, מי יודע?
‏אז המשטרה הסתכלה מיד רק על האיש שעמד מולה.
‏לא עניין אותם
‏לנסות לגלות מי ביצע את השיחה.
‏- פנמה סיטי ‏פלורידה -
‏אנחנו בפנמה סיטי, ‏ואני מנסה לאתר את המטלפן בתרמיות.
‏אנחנו מגלים שהוא לא שוטר, ‏ושהוא עובד בבית כלא.
‏- פנמה סיטי ‏מתחם 1 -
‏יש באזור שלושה בתי כלא.
‏- מתחם 2 - מתחם 3 -
‏אנחנו יוצאים.
‏אנחנו נוסעים לקרוב ביותר. אז ניסע לשני,
‏אם נצטרך, וניסע גם לשלישי.
‏אנחנו מגיעים לבית הכלא הראשון,
‏נכנסים למשרד מנהל הכלא, ‏מפעילים את הלפטופ, וחושבים,
‏"הנה, מתחילים. זה עומד להיות כל כך קל".
‏והם מסתכלים עליו ואומרים, ‏"לא, אני לא יודע מי זה".
‏- מתחם 1 -
‏הם לא ידעו מי הוא, לעזאזל.
‏אז אנחנו אורזים…
‏- פנמה סיטי -
‏- מתחם 2 - מתחם 3 -
‏נכנסים למכונית, ונוסעים לבית הכלא הבא.
‏אנחנו מתקרבים. מישהו יזהה אותו.
‏הייתי סוהר ב-32 השנים האחרונות.
‏- כריס הבארד ‏בית כלא המפרץ -
‏ב-30 ביוני, הייתי בעבודה, יום רגיל.
‏מנהל בית כלא המפרץ התקשר ‏ואמר שהגיעו אליהם חוקרים
‏עם תמונה שהם רוצים שנסתכל עליה.
‏"בטח, בואו."
‏אנחנו נכנסים לכלא השני, ‏עוברים את הבדיקה הביטחונית,
‏ומגיעים למשרד מנהל הכלא.
‏אנחנו עם מנהל הכלא ואחד מאנשי הביטחון.
‏אני מעלה את התמונה, ‏המנהל וראש מערך האבטחה באים.
‏הם הראו לנו תמונת מסך ממצלמת אבטחה
‏מחנות וולמארט בקאלווי.
‏זו תמונה ממצלמה שממוקמת מעל הקופה.
‏ויכולנו לראות, ברגע שהסתכלנו עליה,
‏"שיט, זה דייויד סטיוארט".
‏ואמרתי, "מה?"
‏"דייויד סטיוארט."
‏מה לעזאזל?
‏זיהינו אותו. לא ידעתי מה לומר.
‏כשזיהינו אותו, הפנים של השוטרים קרנו.
‏משום שעכשיו הייתה בידיהם החתיכה החסרה.
‏זה דייויד סטיוארט, ‏אז עכשיו הם יודעים את מי הם מחפשים.
‏שאלתי את מנהל הכלא, ‏"דייויד סטיוארט, הוא עובד פה?"
‏והמנהל אומר, "לא רק שהוא עובד פה…"
‏כלומר, הוא נמצא פה עכשיו.
‏אתה צוחק עליי. אז לא רק שהוא זיהה אותו,
‏הוא היה במקום באותו רגע.
‏חשבתי שאם נתשאל אותו, נפיל אותו בפח.
‏רציתי שהוא יתוודה.
‏כשבאנו למנהל, אמרנו, ‏"אנחנו מוכנים לקראתו. תביא אותו".
‏דייויד סטיוארט היה סוהר. ‏הוא עבד במשמרת השנייה, מ-23:00-15:00.
‏תפקידם העיקרי הוא הטיפול באסירים, ‏המשמורת והשליטה עליהם,
‏לוודא שהם בטוחים, ‏ולוודא שגם כל האחרים בטוחים.
‏המנהל נכנס, עם מישהו מאחוריו.
‏הוא היה זהה לחלוטין לתמונה שבווידאו. ‏אי אפשר היה לפספס את זה.
‏גבר לבן, בגובה כמטר ושמונים, ‏שיער שחור מסורק אחורה.
‏- מ"ס קריירס ‏דייויד סטיוארט -
‏הצגתי את עצמי, ואז שאלתי אותו ‏למה, לדעתו, באנו לשם
‏לדבר איתו באותו יום.
‏והוא אמר, "אין לי מושג".
‏כלומר, הוא היה שם רק 30 שניות, ‏והוא כבר הרגיש חוסר נוחות רציני.
‏ואני חושב, "המשחק מתחיל," ‏משום שידעתי שהוא בידינו.
‏אמרתי, "אנחנו יודעים ‏שביצעת תרמיות טלפוניות במסצ'וסטס
‏"ובקהילות אחרות בכל רחבי ארה"ב".
‏ובנקודה ההיא, הוא התחיל להזיע ולרעוד.
‏חשבתי, "אוקיי, יופי".
‏ואז הוא אמר, "מישהו נפגע?"
‏ואחרי זה, הוא אומר, "תודה לאל, זה נגמר".
‏באותו רגע, כשהוא אמר את הדברים האלה, ‏חשבתי שהבחור בידיי.
‏בלי ספק. אמרתי, "יש לנו סרטון שלך
‏"רוכש כרטיסי חיוג".
‏הוא אמר, "טוב, לא ביצעתי את השיחות".
‏הוא הכחיש שקנה כרטיסי חיוג.
‏הוא לא מוכן להודות בכך, ‏והוא שומר על זכות השתיקה.
‏אז עצרנו את התשאול, לא אמרנו עוד מילה.
‏כששמעתי עד כמה העניין הזה גדול,
‏לא יכולתי להאמין ‏כמה זמן זה נמשך בלי שהוא נתפס.
‏אתם יודעים, אנחנו עדיין מופתעים מזה.
‏מאוחר מדי לבצע מעקב אחרי דייויד סטיוארט.
‏ידענו, בנקודה הזו, ‏שלא נוכל לתפוס אותו על חם.
‏הייתי זקוק לווידוי, והוא לא נתן לי אותו.
‏החקירה הזו תלויה על בלימה.
‏הייתי זקוק לראיות נוספות.
‏- משטרת פנמה סיטי ‏פלורידה -
‏- משטרת פנמה סיטי -
‏אז אנחנו חוזרים למשרד הבילוש של פנמה סיטי,
‏ואנחנו אומרים, ‏"אוקיי, מה הצעד הבא? מה נעשה?"
‏אני מחליט שאנחנו צריכים צו חיפוש לבית שלו.
‏- מבוי סתום -
‏דייויד סטיוארט גר בפאונטיין,
‏ארבעים ק"מ צפונית למרכז פנמה סיטי.
‏בפאונטיין יש המון דרכי עפר, ‏אנשים שגרים בקרוונים.
‏רוצים שיעזבו אותם בשקט, מתעסקים בשלהם,
‏ולא רוצים שאף אחד יבוא לשם.
‏הוא חי עמוק בתוך האזור המיוער,
‏ויש לו קרוון, ויש בקתה קטנה בשטח.
‏דייויד עוד לא ידע ‏שעומדים לערוך חיפוש בביתו עד ש…
‏הוא פתח את הדלת.
‏בלשי פנמה סיטי ביצעו חיפוש מלא בשטח,
‏ומצאו מספר מגזינים משטרתיים.
‏הוא הגיש בקשות למספר משרות משטרתיות
‏ברחבי האזור.
‏מצאנו גם יומנים. ‏ברור שהוא היה, באיזשהו שלב,
‏שוטר במשרה חלקית ‏בתחנה אזורית או מחוזית כלשהי,
‏והוא כתב דברים כמו,
‏"יום שני, ה-21 באפריל, נסעתי עם ברוק. ‏רדפנו אחרי מישהו שנסע במהירות 200 קמ"ש".
‏"יום רביעי, ה-30 באפריל, ‏רדפתי אחרי סמ"ש, 225 קמ"ש."
‏הוא היה אובססיבי לגבי הפיכה לשוטר.
‏היה ברור שזה מלהיב אותו.
‏אתם יודעים, זה פשוט לא עוזר לתיק שלי. ‏אני צריך למצוא את האקדח המעשן.
‏הם חיפשו בכל השטח. בחוץ, בבקתות…
‏ואז, בום.
‏מצאו כרטיס חיוג.
‏הראיה המרכזית הייתה כרטיס חיוג שנקנה מראש.
‏קיוויתי למצוא קשר למאונט וושינגטון.
‏למצוא קשר למסצ'וסטס. תהיתי אם זה ‏היה הכרטיס. אתם יודעים, זה היה יכול להיות…
‏הדובדבן שבקצפת.
‏בנקודה הזו, העבודה שלי ‏היא לשכנע את פרקליט המחוז באישומים.
‏טוב, אני רוצה שהוא יואשם ‏באיזשהו סוג של תקיפה מינית,
‏משום שאני חושב שזה מתאים לאופי הפשע.
‏הוא הורה לאנשים ‏לתקוף את הקורבנות האלה מינית.
‏פרקליט המחוז חשב ‏שזו פשוט הייתה שיחת תרמית.
‏אומנם חולנית, משפילה בצורה שלא תיאמן,
‏פרקליט המחוז חשב שיהיה קשה מדי ‏להרשיע את דייויד סטיוארט בפשע מיני,
‏מכיוון שזו הייתה סתם שיחת תרמית ‏והוא לא נכח במקום פיזית.
‏הוא היה בטלפון.
‏במשך עשר שנים, ‏האדם הזה ביצע את הטלפונים האלה.
‏אני מוצא אותו, ‏ואף אחד לא רוצה להגיש נגדו כתב אישום.
‏זה פאקינג לא ייאמן.
‏אז אני מתקשר לבאדי סטאמפ, ‏ממאונט וושינגטון.
‏קיבלתי שיחת טלפון מוויק, ‏ואמרתי, "מה קורה שם?"
‏אני במרחק של יותר מ-1,000 ק"מ. ‏"הוא בבית הסוהר?"
‏ויק אומר, "לא נראה לי שיש לי מספיק ‏בשביל להעמיד אותו עדיין לדין".
‏ואמרתי, "מה זאת אומרת, ‏אי אפשר להעמידו לדין? הוא בבית.
‏"הוא יודע שהמשטרה חוקרת אותו,
‏"ואתה מנסה לומר לי שהוא יכול פשוט לעזוב
‏"ואנחנו עלולים לאבד אותו?"
‏חשבתי, "קרעתי את התחת בתיק הזה ‏במשך יותר משלושה חודשים,
‏"זיהינו את הפושע, והוא עומד להתחמק מזה?"
‏אז אמרתי, ‏"אנחנו מוכרחים לשים סוף לחרא הזה,"
‏ולחצתי ככל יכולתי להשיג צו מאסר.
‏ונפגשנו עם העו"ד המחוזי, עם התובע המחוזי
‏ועם שופט מחוזי,
‏והשופט הוציא צו מאסר לדייויד סטיוארט.
‏התקשרתי לאשתי. אמרתי, ‏"מותק, תארזי את המזוודות שלי.
‏"אני נוסע לפנמה סיטי, פלורידה".
‏אני אראה לו מה זה. אני אביא אותו הביתה.
‏אנחנו נגרום לקצת צדק להיעשות פה
‏על הגיהינום שהוא העביר אותנו.
‏כלומר, מה כבר יכול להשתבש?
‏- סטיב רומיינס ‏עוה"ד של דייויד סטיוארט -
‏טוב, המשטרה מאמינה ‏שכל מקרה הוא הצלחה בטוחה.
‏הגרסה המשטרתית של מה שקרה ‏היא כמעט אף פעם לא מה שבאמת קרה.
‏- סטיוארט, דייויד ר' -
‏האם אני חושב שהלקוח שלי, ‏דייויד סטיוארט, חף מפשע?
‏אני יודע בוודאות שהוא לא אשם.
‏תרגום כתוביות: אריאן הד