Ja nyt uskomaton huijaus,
johon poliisin mukaan monet lankesivat.
Poliisia esittänyt soittaja oli niin vakuuttava,
että hän sai esimiehet käyttämään työntekijöitä seksuaalisesti hyväksi.
Jos en suostuisi,
minut pidätettäisiin tai menettäisin työni.
Pari poliisia kertoi minulle,
että tapahtuneesta oli video.
En ollut koskaan nähnyt vastaavaa, enkä vieläkään ole.
Kuka siellä?
Soittaja teki täydellisen rikoksen,
koska hän oli täysin anonyymi.
Seksuaalirikollinen oli vapaana,
ja puhelin soi yhä päivittäin.
ÄLÄ VASTAA PUHELIMEEN
Ravintolapäällikkö sanoi -
tarvitsevansa minua toimistossa.
Niin ei ollut koskaan käynyt.
Hän sanoi: "Sulje ovi." Ja…
Toimisto oli pelottavan pieni.
En tiennyt, mitä oli tekeillä, mutta tiesin, että jokin oli vialla.
Olin täysin avuton.
Vartuin eteläisessä Georgiassa. Muutimme usein.
Asuimme monissa…
HUIJAUSPUHELU #67
…pikkupaikoissa maaseudulla.
Deborah on kaksossiskoni.
Aloitimme opinnot Georgia Southernissa, kun olimme 18.
DEBORAH'N VELI
Asuimme pienessä asuntovaunussa.
Teimme kaikenlaista pärjätäksemme.
Elimme kädestä suuhun. Pärjääminen oli aina epävarmaa.
Mutta tuimme toisiamme.
Halusin aina olla itsenäinen ja tienata omat rahani,
joten menin töihin Taco Belliin.
Olin 19, kun aloitin.
Kello oli kolme aamulla,
ja Deborah oli palannut töistä Taco Bellistä.
Hän alkoi kertoa,
mitä outoa töissä oli tapahtunut.
Oli maanantai-ilta marraskuussa. Tein tuplavuoroa.
Päällikkö sanoi olevansa puhelimessa rikostutkijan kanssa.
Poliisin mukaan aulasta oli varastettu käsilaukku,
ja sovin tekijän kuvaukseen.
Olin järkyttynyt,
koska en olisi tehnyt sellaista.
Poliisi antoi minulle kaksi vaihtoehtoa.
Joko poliisi tulisi paikalle -
tekemään ruumiintarkastuksen,
tai voisin antaa päällikköni -
tehdä sen.
En edes tiennyt, mitä ruumiintarkastuksessa tehdään.
Olin haavoittuvainen.
Noudatin sääntöjä.
Siinä ei ollut järkeä.
Ja se oli -
outoa, koska hän sanoi, että hänen piti riisua vaatteensa.
PÄÄLLIKKÖ
Ojensin hänelle jokaisen riisumani vaatteen.
Hän luki kokolapun miehelle puhelimessa -
ja laittoi vaatteen kassakaappiin.
Poliisi puhelimessa kuulosti rauhalliselta ja itsevarmalta.
Hän halusi saada minut hikoilemaan,
jotta kun ihoani hieroi,
siinä näkyisi vihreää.
Poliisi sanoi: "Jos olet piilotellut rahoja,
sen huomaa."
Hän hieroi ihoani kaikkialta,
varmistaakseen, ettei vihreää näkynyt.
Hän tarkasti kaiken.
Suuni, korvani ja sitten sukupuolielimeni.
Minun piti levittää jalkani ja koskea varpaitani.
Hän kosketti minua varmaan kaikkialta.
Minua pelotti, ja sanoin: "Ei."
Kehoni häpäistiin. Tarkoitan…
Hän hoki olleensa peloissaan,
ja jos hän ei olisi tehnyt, mitä käskettiin,
hänet olisi pidätetty.
En voinut kyseenalaistaa heitä.
Minulla ei ollut auktoriteettia sellaiseen.
Lopulta päällikkö suuttui -
ja sanoi: "Haista paska."
Hän katkaisi puhelun,
heitti vaatteeni minulle ja lähti toimistosta.
Puhelu kesti tunteja. Se tuntui ikuisuudelta.
Kun lähdin toimistosta, minulla oli -
epätodellinen olo.
Pari päivää myöhemmin ymmärsin,
ettei kukaan syyttänyt minua varastamisesta -
eikä mies puhelimessa ollut poliisi.
Hän sanoi: "En halua puhua siitä."
Tai hän vaihtoi puheenaihetta.
Se oli niin nöyryyttävää,
etten halunnut uskoa sitä todeksi.
Jos sen sanoo, se on totta.
Irtisanouduin töistä ja jätin koulun kesken.
Menetin stipendini.
En vain pystynyt siihen.
Pidin muutaman vuoden taukoa.
Deborah oli aina ollut -
viaton ja iloinen.
Tapahtuneen jälkeen -
hän ajautui synkkyyteen.
Minusta tuntuu yhä…
Anteeksi.
Tunnen syyllisyyttä, koska en tehnyt enemmän.
Soittaja ei välittänyt vähääkään ihmisyydestä -
eikä muiden tunteista -
sellaisessa tilanteessa.
Hän oli sairas seksuaalirikollinen.
Hänet oli pakko pysäyttää.
Kun tajusin, että uhreja oli enemmän,
tuntui, että tehtäväni oli pysäyttää hänet.
Tein töitä väsymättä ja taukoamatta.
Sitä oli jatkunut kymmenen vuotta ympäri maata.
En voinut uskoa…
RIKOSTUTKIJA, ELÄKKEELLÄ
…että olimme yrittäneet ratkaista tapausta,
ja nyt meillä oli 73 tapausta 32 osavaltiossa,
ja puhelin soi yhä päivittäin.
Kaikki puhelut tulivat Panama Citystä.
Aivan kaikki. Ei yhtään Texasista eikä Kaliforniasta.
Eikä yksikään tapaus ratkennut.
Burger Kingissä Pohjois-Dakotan Fargossa -
päällikkö teki ruumiintarkastuksen 17-vuotiaalle työntekijälle.
Vuonna 2002 Taco Bellissä nuorta naista syytettiin varkaudesta,
ja ravintolapäällikkö teki hänelle ruumiintarkastuksen.
Juttu olikin todella iso.
Kahta asiaa en halunnut kuulla.
En halunnut kuulla "ei" tai että jokin on mahdotonta.
Ajan kuluessa soittelimme puheluja,
kysyimme kysymyksiä ja…
Etenimme vähitellen.
Puhuttuani Vicille tiesin, että heillä saattoi olla epäilty.
Ehkä Vic löytäisi seuraavan tiedonjyväsen.
Se vaati neljä kuukautta puheluja.
Neljä kuukautta tylsiä videoita.
Vihdoin saimme kuvan.
Henkilö näkyi selvästi ylhäältä päin,
kun hän osti kortin.
Näimme hänen piirteensä.
Hiusten värin, pituuden, ruumiinrakenteen.
Housunlahkeessa oli raita.
Sellainen on poliiseilla.
Hän oli poliisi.
Oli vihdoin aika lopettaa puhelut ja lähteä kentälle.
Lähtisimme Panama Cityyn.
Lensin Panama Cityyn. Aurinko on viholliseni. Oli kuuma.
Panama City on lomakaupunki. Täydellinen paikka tällä alueella -
soittaa puheluja,
koska siellä ei yleensä olla pysyvästi.
Vain muutama päivä, ehkä viikko. Kukaan ei välitä. Häntä ei tunnettu.
Etsimme kummitusta. Kuka videon mies oli?
Ja missä hän oli?
Tarkastelin kaikkia neljää Wendy's-puhelua.
Ne soitettiin samana iltana -
luultavasti klo 19.30 ja 23.30 välillä.
Suurin piirtein.
Kaksi Wendy's-puhelua -
soitettiin tältä huoltoasemalta.
Puhelut olivat 90-minuuttisia, ja ne soitettiin peräjälkeen,
eli hän oli huoltoasemalla melkein kolme tuntia.
Uskomatonta, miten lähellä ovea puhelinkoppi oli.
Luulin, että se olisi syrjemmässä,
kauempana liikkeestä.
Olin yllättynyt.
Kyse on kai vallasta. Hän soitti puhelut ulkoa -
ihmisten kävellessä ohi.
Hän halusi valtaa.
Hän halusi tietää, että ihmiset tottelivat häntä.
Hän oli sarjaseksuaalirikollinen.
Hän soitti useita puheluja,
joissa hän käski riisumaan naisia ja miehiä.
Soittaja oli todella vaarallinen.
Hän satutti monia.
Tavoilla, joista emme edes tiedä.
Menimme Panama Cityn poliisilaitokselle -
ja tapasimme rikostutkijat. Aloimme selvittää asioita -
ja käydä tapausta läpi.
Näytimme kuvia läppäriltä nähdäksemme,
voisivatko he auttaa.
Näytimme kuvan,
ja he sanoivat: "Emme tunnista häntä."
He olisivat tunnistaneet poliisin.
He katsoivat kuvaa ja sanoivat: "Hän ei ole poliisi."
Ihmettelin: "Miksi hänellä on poliisin housut?"
He sanoivat: "Ne eivät ole poliisin housut.
Ne ovat vanginvartijan housut. Hän on vanginvartija."
Sanoin: "Hetkinen. Mitä?"
Olin järkyttynyt poliisiepäilyksestä.
En halunnut sitä. Nyt yllätyin, ettei hän ollut poliisi.
Ehdottomasti ei poliisi. Vartija.
Mutta katsoimme yhä oikeaan suuntaan.
Pienensimme epäiltyjen joukon koko Floridan osavaltiosta -
virkavaltaan -
ja vanginvartijoihin.
Alkoi tuntua, että löytäisimme hänet.
Yrittäessämme selvittää, mistä puhelu tuli,
katsoin muita tapauksia,
mutta tärkeintä oli saada oikeutta Louiselle…
JULMA HUIJAUS
…tutkimani tapauksen uhrille.
Poliisia esittävä mies soitti McDonald'siin -
Mount Washingtonissa huhtikuussa 2004.
Hän sanoi esimiehelle, että Louise Ogbornia epäiltiin varkaudesta.
Hän käski esimiestä ja tämän kihlattua -
tekemään ruumiintarkastuksen ja seksuaalisia asioita.
Kihlattu Walter Nix -
sanoi luulleensa soittajaa oikeaksi poliisiksi.
Soittaja oli todella vakuuttava.
Hän sai kaikki uskomaan itseään -
ja tekemään kaiken, mitä hän käski.
Useimmat sanovat, etteivät uskoisi, jos joku puhelimessa pyytäisi…
UUTISANKKURI
…tekemään tarkastuksen.
Mutta soittaja oli todella hyvä.
Hän ei koskaan korottanut ääntään.
Hän kertoi selvästi, mitä halusi tehtävän -
ja miten se piti tehdä.
Jos joku epäili vähääkään, hän antoi syyn,
joka poisti epäilykset -
ja sai tekemään, mitä käskettiin.
Huijarisoittaja kuulosti auktoriteettihahmolta,
joten hän ehdotti,
että ikkuna peitetään, jottei kukaan näe sisään.
Oli muka tarkoitus suojella Louisea.
Hän kuvaili työntekijää -
ja tämän vaatteita.
Mutta miten hän tiesi, miltä työntekijä näytti?
Häntä luultiin oikeaksi poliisiksi.
He luulivat, että soittaja oli poliisi -
ja että puhelimessa oli myös ketjun edustaja -
poliisin lisäksi.
He ajattelivat: "Tämä on aitoa."
Joten he kaikki jatkoivat.
Soittaja halusi nähdä, miten pitkälle pääsisi.
Tässä tapauksessa soittaja oli rikollinen,
roisto, mutta Donna Summersia -
ja kihlattu Walter Nixiä syytettiin myös.
Vaikka emme olleet löytäneet soittajaa,
ne kaksi muuta saivat syytteen -
ja kohtasivat seuraukset.
Walter Nix ja Donna Summers antoivat sen tapahtua.
Nix oli pulassa. Syytökset olivat vakavia.
Hän oli jäänyt kiinni itse teossa.
Hän ei pääsisi tilanteesta puhumalla.
Walter Nixin tilanne ei näyttänyt hyvältä.
Hän myönsi syyllisyyden, joutui seksuaalirikollisten rekisteriin -
ja sai viisi vuotta vankeutta.
Päivää, olen Lori Lyle. Mies Bullitt Countysta joutuu vankilaan,
koska hänen poliisiksi luulemansa mies -
käski häntä ahdistelemaan teinityttöä.
Herra Nix on hyvä ihminen, joka joutui erikoiseen tilanteeseen -
ja teki todella huonon valinnan.
Tuomari oli eri mieltä Nixin hyvyydestä.
Hän kieltäytyi pelkästä ehdonalaistuomiosta,
mutta suostui sopimukseen vankeustuomiosta.
On uskomatonta,
että kukaan voisi tehdä sellaista -
yhden puhelun vuoksi.
Tehtyään sopimuksen -
Nix sai viiden vuoden vankeustuomion.
Donna Summers teki väärin. Hän teki sen tietoisesti.
Kukaan ei osoittanut aseella ja pakottanut…
Hän teki, mitä soittaja käski.
Hänen olisi pitänyt tietää paremmin.
Hänen piti joutua vastuuseen.
Hänen piti maksaa teoistaan.
Hänkin tarjosi sopimusta, mutta se oli Alford-sopimus.
Hän myöntäisi syyllisyyden,
koska todisteet riittivät tuomioon,
mutta säilyttäisi syyttömyytensä lain silmissä.
Hän myönsi lievän rikoksen ja sai vuoden ehdonalaista.
RUUMIINTARKASTUKSESTA EHDONALAISTA
Donna ei joutunut vankilaan, mutta hän sai potkut McDonald'sista.
Työsuhde purettiin. Hänet heitettiin ulos.
Hänen kasvonsa näkyivät uutisissa -
usein tapauksen vuoksi.
Hänen uransa kai tuhoutui.
Noudatin soittajan ohjeita.
En tehnyt sitä tarkoituksella.
En ole rikollinen.
Tunnen syyllisyyttä,
valtavaa syyllisyyttä tapahtuneesta.
Se on tuhonnut elämäni täysin.
Huijarisoittaja käski tekemään -
rikollisia asioita, ja he tottelivat.
En ymmärrä, miten hänestä tuntui,
että hänen oli tehtävä niin toiselle,
vain koska joku puhelimessa käski.
Monet, joilta olen kysynyt, sanovat: "En tekisi niin!
Miksei hän lopettanut puhelua?"
SOSIAALIPSYKOLOGIAN PROFESSORI
Kuten kaikki muutkin,
hämmästyin, kun kuulin tapauksesta.
Reaktioni oli sama kuin muillakin:
"Miten kukaan voi tehdä niin?"
Mutta ihmisillä on sama reaktio -
Milgramin tottelevaisuuskokeeseen.
Päästäkää! Ette voi pitää minua täällä.
Päästäkää minut ulos!
Jatka. -Päästäkää minut!
Jatka. -Päästäkää ulos!
Stanley Milgram halusi selvittää, miksi niin monet -
tottelevat auktoriteettihahmoja,
vaikka nämä -
käskisivät tekemään jotain pahaa.
Milgram loi laboratorioon tilanteen,
jossa hän tutki tottelevaisuutta.
Tilanteessa oli kolme ihmistä.
Yksi oli koetta johtava tutkija,
yksi oli tutkittava ihminen, ja kolmas oli näyttelijä,
joka esitti tutkimukseen osallistuvaa.
Opettajaa pyydettiin tekemään yksinkertainen muistikoe.
Jos oppijan vastaus oli väärä,
hänen piti saada sähköisku. Opettajan tehtävä -
oli antaa sähköisku.
SÄHKÖISKUJA
Sähköiskuja ei annettu oikeasti.
VAHVA, ÄÄRIMMÄINEN
Osallistujaa esittänyt näyttelijä -
esitti aina oppijaa.
Hän antoi tarkoituksella paljon vääriä vastauksia,
jolloin opettajan piti antaa yhä voimakkaampia sähköiskuja.
OPETTAJA (OIKEA OSALLISTUJA) OPPIJA (NÄYTTELIJÄ)
Väärin!
225 volttia.
Vastaus oli: "Meteli."
65 % osallistujista jatkoi sähköiskujen antamista,
vaikka piti niitä tuskallisina tai jopa hengenvaarallisina.
Heillä oli vaikeaa joka kerta, kun piti antaa sähköisku.
Sisäisestä vastustuksesta huolimatta -
tilanne oli niin voimakas, että he silti -
antoivat sähköiskun.
Kuka painoi katkaisinta?
Minä. -Miksi et lopettanut?
Hän ei antanut. Halusin lopettaa!
Tutkimuksessa kiintoisinta on, että se osoitti,
että oikeassa tilanteessa -
kuka tahansa pystyy tekemään kauheita asioita,
joita ei normaalisti tekisi.
Uskoin toimineeni oikein, mutta yhtäkkiä…
HUIJAUSPUHELU #89
…olin joutumassa vankilaan,
vain koska vastasin puhelimeen.
Olin herkkäuskoinen. Uskoin häntä.
Uskoin auktoriteettiin. Uskoin, että hän oli poliisi.
Ja uskoin auttavani jotakuta -
pääsemään tilanteesta, jossa häntä syytettiin jostakin.
ALLANIN ASIANAJAJA
Menin vankilaan ja tapasin Allanin.
Hän kertoi tarinan huijarista,
joka esitti poliisia puhelimessa -
ja sai Allanin tekemään kauheita asioita.
Syytteet olivat vakavia, mukaan lukien raiskaus ja sieppaus.
Mutta Allan ei sopinut raiskaajan tai sieppaajan profiiliin,
ainakaan kokemukseni mukaan.
Otin tapauksen hoitaakseni ja lupasin viedä sen loppuun asti.
Olin viisikymppinen, kun sain töitä Hardee'sista.
Sain vuoropäällikön paikan.
Olin vasta aloittanut ja opettelin talon tapoja.
Sinä iltapäivänä vuoroni oli loppumassa.
Puhelin soi.
Vastasin.
Mies sanoi…
Soitan Rapid Cityn poliisilaitokselta.
Yhtä työntekijöistäsi syytetään rahan varastamisesta -
asiakkaalta.
Ajattelin: "Varastiko työntekijäni asiakkaalta?"
En tiennyt, mitä ajatella.
Poliisi sanoi…
Työntekijä voi joko mennä poliisilaitokselle -
ruumiintarkastukseen, tai se voidaan tehdä ravintolassa.
Työntekijä halusi tarkastuksen mieluummin Hardee'sissa -
kuin poliisilaitoksella.
Olin puhelimessa, ja hän alkoi kuvailla prosessia.
Riisu hänen kenkänsä. Onko kengissä rahaa?
Riisu hänen paitansa ja tarkista hihat.
Hänen piti riisua kaikki vaatteensa,
ja minun piti tarkistaa, oliko niissä rahaa.
Puhelun aikana nuori nainen oli puhelimessa -
soittajan kanssa 13 kertaa.
Hän ja Allan kuulivat soittajan -
antavan ohjeita, mitä tehdä seuraavaksi.
Hän halusi tytön tekevän haarahyppyjä.
Hän halusi kuulla, että tein kaiken,
mitä hän käski.
Puhelu kesti kaksi ja puoli tai kolme tuntia.
Soittajalla oli aikaa -
ohjailla tilannetta ja mennä mahdollisimman pitkälle.
Hänen äänensä oli selkeä ja komentava.
En halunnut osallistua siihen,
mutta tuntui, ettei ollut vaihtoehtoa.
En löytänyt rahaa. Ajattelin, että se oli siinä.
Soittaja sanoi, että minun piti etsiä huumeita.
Ajattelin: "Mitä? Luulin, että etsimme rahaa."
Sitten hän kertoi muita vaatimuksia.
Soittaja käski tekemään asioita…
MIHIN ALLEN KOSKI SINUA? JALKOIHIN, RINTOIHIN, KAIKKIALLE
…kuten koskemaan nuoren naisen…
HÄN KOSKI NÄNNEJÄNI
…sukupuolielimiin.
JOUDUIN KUMARTUMAAN, JA HÄN LEVITTI PAKAROITANI
Tarkastus huumeiden varalta? Se oli kuin painajaista.
Tiesin, että minun oli tehtävä siitä loppu.
Silloin toinen työntekijä tuli sinne.
Ajattelin: "Voi ei, mitä oikein tein?"
Lähdin sieltä. Menin kotiin.
Psykologisen manipuloinnin ja suostuttelun vuoksi -
Allan teki jotain, mitä päätyi katumaan.
Aloin epäillä itseäni.
"Oliko hän poliisi? Oliko se pilaa? Mitä oikeasti tapahtui?"
Olin shokissa.
Seuraavana aamuna palasin Hardee'siin.
Siellä oli kaksi rikostutkijaa. Minua syytettiin kolmesta rikoksesta.
Kaksi sieppausta ja yksi lievä raiskaus.
En voinut uskoa sitä.
VANKILA
Tutkimuksen alusta asti -
pidin Allania uhrina.
Tärkeintä tapauksessa oli, että siellä oli kamera,
joka kuvasi koko ruumiintarkastuksen.
Kaikki oli videolla.
Nuori nainen pyysi aluksi,
että Allan peittäisi kameran.
Allan sanoi ei. Hän kieltäytyi salaamasta -
huoneen tapahtumia.
Rikollinen ei haluaisi -
videota teoistaan.
Se olisi järjetöntä.
En muista oikeudenkäynnistä paljoa.
Muistan vain, että sain todistaa -
ja kertoa totuuden.
Allan oli rehellinen kuten aina.
Valamiesten piti tuntea Allan, nähdä pinnan alle.
En tiennyt, mitä odottaa.
En tiennyt, mitä he sanoisivat.
Ajattelin: "Voin joutua loppu elämäkseni vankilaan."
Tuomari kysyi valamiehiltä: "Oletteko päättäneet?"
"Toteamme raiskauksesta ja sieppauksesta syytetyn vastaajan -
syyttömäksi."
He uskoivat minua.
En ollut varma, uskoisiko kukaan minua.
Paitsi perheeni.
Valamiehet voivat inhota syytetyn tekoja,
mutta luottaa todisteisiin ja todeta tämän syyttömäksi.
Se oli valaisevin näkemäni esimerkki siitä,
miten valamiehet erottavat ne kaksi asiaa toisistaan.
Elämäni mullistui.
Henkilökohtaiset suhteet…
Ihmiset ajattelivat: "Miten joku voi tehdä niin?"
"En halua hänen lähelleen."
Jopa pari elinikäistä ystävää -
lopetti ystävyytemme.
Haluan pyytää anteeksi siltä nuorelta naiselta -
sydämeni pohjasta.
Se vain…
Se on varjostanut elämääni koko tämän ajan.
Soittaja teki täydellisen rikoksen,
koska hän oli täysin anonyymi.
Hän saattoi olla tuhannen tai sadan kilometrin päässä.
Joten poliisi keskittyi vain mieheen edessään.
Heitä ei kiinnostanut -
yrittää etsiä soittajaa.
Olimme Panama Cityssä, ja jäljitin huijarisoittajaa.
Hän ei ollutkaan poliisi, vaan töissä vankilassa.
VANKILA 1
Alueella oli kolme vankilaa.
VANKILA 2 - VANKILA 3
Päätimme lähteä.
Menisimme ensimmäiseen ja sitten toiseen.
Ja kolmanteen, jos tarpeen.
Menimme ensimmäiseen vankilaan -
ja vankilanjohtajan toimistoon. Avasimme läppärin. Ajattelin:
"Nyt se tapahtuu. Helppoa."
He katsoivat kuvaa ja sanoivat: "Emme tiedä, kuka hän on."
VANKILA 1
He eivät tunnistaneet häntä.
Pakkasimme tavaramme…
VANKILA 3 - VANKILA 2
…ja lähdimme toiseen vankilaan.
Olimme lähellä. Joku tunnistaisi hänet.
Olen viettänyt 32 vuotta vankiloissa.
BAYN VANKILA
Kesäkuun 30. oli normaali työpäivä.
Bay Countyn vankilan johtaja soitti ja sanoi, että tutkijat -
haluavat minun katsovan valokuvaa.
"Hyvä on."
Toisessa vankilassa kävimme läpi turvatarkastuksen -
ja menimme johtajan toimistoon.
Olimme johtajan ja yhden vartijan kanssa.
Näytin kuvan. Johtaja ja vartija tulivat katsomaan.
He näyttivät turvakameran kuvan -
Callawayn Wallmartista.
Se oli kuva kassasta ylhäältä päin.
Kun näimme kuvan, sanoimme:
"Hemmetti. David Stewart."
Sanoin: "Mitä?"
"David Stewart."
Mitä hittoa?
Tunnistimme hänet. En tiennyt, mitä sanoa.
Kun tunnistimme hänet, poliisit riemastuivat,
koska heillä oli nyt puuttuva pala.
David Stewart. Nyt he tiesivät, ketä etsivät.
Kysyin johtajalta: "Onko David Stewart töissä täällä?"
Johtaja sanoi: "Hän on töissä täällä ja vieläpä…"
Hän oli töissä juuri silloin.
En voinut uskoa sitä. Olimme tunnistaneet hänet,
ja hän oli vankilassa juuri silloin.
Uskoin, että saisimme hänet tunnustamaan.
Halusin tunnustuksen.
Sanoimme johtajalle: "Olemme valmiita. Tuokaa hänet meille."
David Stewart oli vanginvartija. Hänen vuoronsa oli klo 3.00 - 11.00.
Tärkein tehtävä on huolehtia vangeista.
Varmistaa, että he ja kaikki muut ovat turvassa.
Johtaja ja toinen mies tulivat huoneeseen.
Hän näytti aivan samalta kuin kuvassa ja videolla.
Valkoinen mies, noin 180-senttinen, taakse kammatut mustat hiukset.
Esittelin itseni ja kysyin, tiesikö hän,
miksi halusimme puhua hänelle.
Hän sanoi: "En tiedä."
Hänen olonsa oli epämukava jo 30 sekunnin jälkeen.
Olin innoissani, koska tiesin, että olimme napanneet hänet.
Sanoin: "Tiedämme, että soitit huijauspuhelut Massachusettsiin -
ja muihin paikkoihin ympäri maata."
Siinä vaiheessa hän alkoi hikoilla ja täristä.
Ajattelin: "Hyvä."
Hän kysyi: "Loukkaantuiko kukaan?"
Sitten hän sanoi: "Onneksi se on ohi."
Kun hän sanoi niin, luulin, että tapaus oli ratkennut.
Ei epäilystäkään. Sanoin: "Sinusta on video -
ostamassa puhelukortteja."
Hän sanoi: "En soittanut puheluja."
Hän kielsi ostaneensa kortteja.
Hän ei myöntänyt sitä ja vetosi perustuslakiin.
Lopetimme kuulustelun. Emme sanoneet muuta.
Kun kuulin, miten iso juttu oli,
en voinut uskoa, että syyllisen löytäminen kesti niin kauan.
Olimme yllättyneitä ja shokissa.
Oli liian myöhäistä seurata David Stewartia.
Tiesimme, ettemme saisi häntä kiinni itse teossa.
Tarvitsin tunnustuksen, jota hän ei antanut.
Tutkimus oli vaarassa.
Tarvitsin todisteita.
POLIISILAITOS
PANAMA CITYN POLIISI
Palasimme Panama Cityyn rikostutkijan toimistoon.
Mietimme, mitä seuraavaksi. "Mitä teemme nyt?"
Tarvitsimme etsintäluvan hänen kotiinsa.
TIE PÄÄTTYY
David Stewart asui Fountainissa,
40 kilometrin päässä Panama Citystä.
Siellä on paljon hiekkateitä. Ihmiset asuvat asuntovaunuissa.
He haluavat vain elää omaa elämäänsä -
eivätkä halua sinne ulkopuolisia.
Hän asui metsän keskellä.
Tontilla oli asuntovaunu ja pieni vaja.
David ei tiennyt, että hänen kotinsa tutkittaisiin,
ennen kuin avasi oven.
Panama Cityn rikostutkijat tutkivat paikan -
ja löysivät paljon poliisien aikakauslehtiä.
Hän oli hakenut töitä useita kertoja -
poliisilaitoksilta.
Löysimme myös päiväkirjoja. Jossain vaiheessa -
hän oli ollut osa-aikainen poliisi paikallisella poliisilaitoksella.
Hän oli kirjoittanut:
"Maanantai, 21. huhtikuuta. Brockin kanssa. Joku ajoi 200 km/h."
"Keskiviikko, 30. huhtikuuta. 225 km/h."
Poliisin työ oli hänelle pakkomielle.
Se selvästi innosti häntä.
Mutta se ei auttanut tapauksessa. Tarvitsin savuavan aseen.
He tutkivat koko tontin. Ulkotilat, vajat…
Ja sitten se löytyi.
Löysimme puhelukortin.
Tärkein todiste oli prepaid-puhelukortti.
Yhdistäisikö se hänet Mount Washingtoniin?
Entä Massachusettsiin? Oliko se oikea kortti?
Se olisi piste i:n päällä.
Minun piti suostutella syyttäjä nostamaan syyte.
Halusin, että häntä syytetään seksuaalirikoksesta,
koska se sopi rikoksen luonteeseen.
Hän sai muut ihmiset ahdistelemaan uhreja.
Syyttäjä piti sitä vain huijauspuheluna.
Vaikka puhelut olivat sairaita ja nöyryyttäviä,
syyttäjän mielestä Stewartia ei tuomittaisi seksuaalirikoksesta,
koska se oli vain puhelu, eikä hän ollut itse paikalla.
Hän oli puhelimessa.
Hän soitti puheluita kymmenen vuotta.
Löysin hänet, mutta hän ei saanut syytettä.
Uskomatonta.
Soitin Buddy Stumpille Mount Washingtoniin.
Vic soitti, ja kysyin: "Mitä siellä on tekeillä?"
Olin tuhannen kilometrin päässä. "Onko hän vankilassa?"
Vic sanoi: "Minulla ei ole tarpeeksi syytteen nostamista varten."
Sanoin: "Miten niin ei ole? Hän on kotona."
"Hän tietää, että poliisi tarkkailee häntä.
Väitätkö, että hän voi häipyä,
ja kadottaisimme hänet?"
Ajattelin: "Tein töitä tämän eteen kolme kuukautta,
tunnistimme hänet, ja nyt hän pääsee pälkähästä."
Sanoin: "Tästä on tehtävä loppu."
Tein kaikkeni saadakseni pidätysmääräyksen.
Tapasimme piirisyyttäjän, yleisen syyttäjän -
ja piirituomarin.
Tuomari antoi pidätysmääräyksen David Stewartista.
Soitin vaimolleni: "Kulta, pakkaa laukkuni.
Lähden Panama Cityyn."
Nyt nappaisin hänet.
Nyt hän joutuisi vastaamaan -
tekemistään kauheuksista.
Mikä voisi mennä pieleen?
DAVID STEWARTIN ASIANAJAJA
Poliisit pitävät kaikkia tapauksia helppoina.
Poliisin versio ei yleensä koskaan vastaa tapahtunutta.
Uskonko, että David Stewart on syytön?
Tiedän, ettei hän ole syyllinen.
Tekstitys: Annemai Oksanen