A teď k neuvěřitelnému hoaxu,
jemuž padlo za oběť mnoho lidí.
Volající, který předstíral, že je policista,
přesvědčil některé manažery k sexuálnímu zneužití zaměstnanců.
Kdybych se tomu nepodrobila,
byla bych zatčená, přišla o práci nebo obojí.
Pár policistů mi říkalo,
že máme videozáznam toho, co se tam dělo.
Nikdy předtím ani potom jsem nic takového neviděl.
Kdo je to?
Volající spáchal dokonalý zločin,
protože byl naprosto anonymní.
Sexuální predátor je na svobodě
a telefon dál zvoní každý den.
NEZVEDEJ TO
Manažer mě zavolal a řekl mi,
že mě potřebuje v kanceláři, což…
To se to ještě nestalo.
Řekl mi: „Zavři dveře.“ A…
Kancelář byla malá, naháněla mi strach.
Netušila jsem, co se děje, ale věděla jsem, že je něco v nepořádku.
Byla jsem bezmocná.
Vyrostla jsem v Jižní Georgii. Často jsme se stěhovali.
Žili jsme hodně
na venkově.
Deborah je moje dvojče.
V 18 jsme šli jsme na vysokou.
DANIEL BRATR DEBORAH
Bydleli jsme v malém karavanu
a snažili se vyjít s málem.
Doslova jsme žili z měsíce na měsíc. Bylo to vždycky náročné,
ale měli jsme jeden druhého.
Chtěla jsem být nezávislá a vydělávat
a nastoupila jsem do Taco Bell.
Bylo mi 19, když jsem začala.
Byly tři hodiny ráno
a Deborah přišla domů z práce v Taco Bell
a začala mi vyprávět,
jaká divná věc se jí ten den v práci stala.
Byla to pondělní noc v listopadu. Měla jsem dvojitou směnu.
Manažer mi řekl, že má na telefonu detektiva.
Policista řekl, že z lobby byla ukradená peněženka,
a že odpovídám popisu osoby, která ji vzala.
Šokovalo mě to,
protože nic takového bych neudělala.
Detektiv mi dal dvě možnosti.
Buď pro mě přijde policie do restaurace
a udělá mi osobní prohlídku,
nebo dovolím svému manažerovi,
aby ji udělal on.
Ani jsem nevěděla, co osobní prohlídka znamená.
Byla jsem zranitelná,
zvyklá jednat podle pravidel.
Nedávalo to smysl.
Bylo to…
divné, protože mi řekla, že se musela svléknout.
MANAŽER
Podávala jsem mu oblečení po kouskách.
A on přečetl policistovi do telefonu cedulku
a dal ji do trezoru.
Policista na telefonu zněl velmi klidně, jako když ví, co dělá.
Chtěl, abych cvičila a zpotila se,
že když mi pak budou třít kůži,
může tam být zelené reziduum.
Policista řekl: „Jestli jsou na těle ukryté peníze,
bude to vidět.“
Manažer mě třel po celém těle,
aby bylo jisté, že tam není zelené reziduum.
Zkontroloval všechno.
Ústa, uši a potom moje pohlaví.
Musela jsem se předklonit, roztáhnout nohy a dotknout se prstů na nohou.
Nebylo místo, kterého by se nedotkl.
Bylo to tak děsivé, myslela jsem si: „Ne.“
Cítila jsem, že moje tělo bylo zneuctěno.
Říkala pořád dokola, že byla vyděšená,
a kdyby neudělala to nebo ono,
tak by ji zatkli.
Kdo jsem já, abych tohle zpochybňovala?
Nemám k tomu žádnou pravomoc.
Nakonec se manažer rozčílil,
a řekl: „Jdi do prdele,“
a zavěsil,
hodil mi oblečení a odešel.
Hovor trval hodiny a zdálo se to jako věčnost.
Když jsem pak odcházela, nic mi nepřipadalo
skutečné.
Za den, dva jsem si uvědomila,
že mě vlastně nikdo neobvinil z krádeže
a na telefonu nebyl skutečný policista.
Řekla: „Nechci o tom mluvit“
nebo změnila téma.
Bylo to tak trapné,
nechtěla jsem, aby to bylo skutečné.
Když o tom mluvíš, je to skutečné.
Potom jsem odešla z práce i ze školy.
Přišla jsem o stipendium.
Prostě jsem nemohla.
Dala jsem si na pár let pauzu.
Deborah byla vždycky nevinná a veselá,
vždycky byla taková.
Ale když se stalo tohle,
hrozně jí to přitížilo
a já pořád cítím…
Promiňte.
Cítím velkou vinu, že jsem neudělal víc.
Ten volající neměl žádné lidské ohledy,
bylo mu jedno, jak se lidé
v takové situaci cítí.
Byl to sexuální predátor, prostě nemocný.
Bylo třeba ho zastavit.
Když mi došlo, že máme více obětí,
cítil jsem, že je moje povinnost to zastavit,
a neúnavně jsem pracoval na jeho odhalení.
Dělo se to deset let po celých Spojených státech.
Zaráželo mě a přišlo mi neuvěřitelné…
BUDDY STUMP DETEKTIV
…že jsme s vyšetřováním pokročili,
měli jsme teď 73 případů ve 32 státech,
a telefon dál zvonil každý den.
Všechny hovory přicházely z Panama City.
Pokaždé. Ani jednou z Texasu, ani jednou z Kalifornie.
A žádný z nich nebyl vyřešen.
V Burger Kingu ve Fargu
v Severní Dakotě manažer provedl osobní prohlídku 17leté dívce.
V roce 2022 byla v Taco Bell mladá žena prohledána
svým manažerem a obviněna z krádeže.
Ten případ mi dával zabrat.
Ale dvě věci jsem nikdy nechtěl slyšet.
Nechtěl jsem slyšet „ne,“ a „nemůžu“.
Čas běží a pořád telefonujeme
a pořád se ptáme a…
Dostáváme se o kousek dál a zase o kousek dál.
Mluvil jsem s Vicem a věděl jsem, že by mohli mít podezřelého.
Možná bude mít informaci, kterou potřebuji.
Telefonáty mi zabraly čtyři měsíce.
Čtyři měsíce únavných videí.
Konečně jsme měli fotku.
Na videu bylo vidět osobu
kupující předplacenou kartu.
Byly vidět jeho charakteristické rysy.
Barva vlasů, výška, postava.
Na boku kalhot měl proužek.
Proužek je policie.
Je to policajt.
Teď byl čas přestat telefonovat a začít makat.
Jedeme do Panama City.
Letím do Panama City. Nemám rád slunce. Je horko.
Panama City je rekreační oblast. Je to na ty hovory
skvělá lokalita,
protože většina lidí tady jsou turisté.
Jsou tu jen na pár dní. Nikdo se o nikoho nestará. Nikdo vás nezná.
Hledáme ducha. Kdo je ten člověk z videa?
Může být kdekoli.
Díval jsem se na hovory do Wendy's.
Všechny čtyři hovory
proběhly ve stejný večer od 19:30 do 23:30,
někde v téhle oblasti.
Dva hovory do Wendy's v Massachusetts
byly z čerpací stanice.
Oba asi 90 minut, jeden za druhým,
takže na té stanici musel být skoro tři hodiny.
Nemůžu uvěřit, že ta budka je tak blízko u dveří.
Myslel jsem, že to bude privátnější část
kousek dál od zákazníků.
Bylo to zarážející.
Myslím, že jde o moc. Telefonuje venku,
lidi chodí kolem.
Chtěl mít nad lidmi moc.
Chtěl vědět, že dělají to, co jim řekne.
Myslím, že je to sexuální predátor.
Tolikrát telefonoval instrukce,
aby někdo udělal osobní prohlídku ženám i mužům.
Ten volající je velmi nebezpečný.
Ublížil spoustě lidí.
Tak, že si to neumíme představit.
Na policejní služebně v Panama City
jsme se setkali s jejich detektivy, začali jsme to celé rozplétat
a probírat ten případ.
Zapnul jsem laptop a ukazoval jim fotky, abych zjistil,
jestli můžou nějak pomoci.
Měl jsem fotku
a oni řekli: „Ne, toho nepoznáváme.“
Policajta by poznali.
Podívali se a řekli: „Ne, to není policajt.“
A já na to: „Ale má policejní kalhoty.“
A oni: „Ne, ty nejsou policejní.“ A já: „Co?“
„To je uniforma dozorce. Je z vězeňské ostrahy.“
A já na to: „Počkat. Cože?“
Šokovalo mě, že by to byl policajt.
Nechtěl jsem, aby to byl policajt. A teď mě překvapilo, že není.
Ne. Nebyl to policajt. Dozorce ve věznici.
Ale pořád jdeme správným směrem.
Zúžili jsme skupinu podezřelých z celého státu Florida
na ochránce zákona,
na vězeňskou stráž.
Teď už víc věřím, že ho identifikujeme.
Zatímco zjišťujeme, odkud hovory přicházejí,
procházím další případy,
ale mým cílem je dosáhnout spravedlnosti pro Louise…
KRUTÁ MYSTIFIKACE
…jež je v tomto případu obětí.
FOX ZPRÁVY V 11:30
Muž se vydával za policistu a volal do McDonald's
v Mount Washington v dubnu 2004.
Řekl nadřízené, že Louise Ogbornová je podezřelá z krádeže.
Nařídil nadřízené a jejímu snoubenci,
aby u ní provedli osobní prohlídku a sexuální činy.
Snoubenec Walter Nix
řekl policii, že věřil, že je to policista.
Volající ho přesvědčil.
Uvěřili tomu, co jim říkal,
přesvědčil je, aby jeho pokyny poslechli.
Většina lidí řekne, že by nevěřili nikomu, kdo je po telefonu
žádá o osobní prohlídku.
Ale tenhle podvodník musí být v tom, co dělá, velmi dobrý.
Tenhle volající byl typ člověka, co nikdy nezvýší hlas.
Vyjadřoval velmi jasně, co chce, aby se dělo,
a dobře popsal, jak se to má dít.
Takže pokud vznikly pochybnosti, uvedl vysvětlení,
jež je odstranilo,
a oni pokračovali v tom, co chtěl.
Volající zněl jako autorita
a navrhl třeba,
aby zakryli okno, aby je nikdo neviděl,
aby chránili sebe i Louise.
Popsal zaměstnance,
co má na sobě.
Říkáš si: „Jak věděl, jak ten zaměstnanec vypadá?“
Myslí si, že mluví s policistou.
Myslí, že na drátě je policista
a taky zástupce společnosti McDonald's
s tím policistou.
A tak si myslí: „Tohle je oprávněné.“
Pokračují krok za krokem
a on zkouší, jak daleko může zajít.
V tomto případě je rozhodně pachatelem volající,
on je ten padouch, ale lidé obviňují Donnu Summersovou
a jejího snoubence Waltera Nixe.
Jen proto, že nemůžeme najít volajícího, by mě ani na vteřinu nenapadlo,
že by tihle dva nebyli obviněni
a souzeni.
Walter Nix a Donna Summersová to sami dovolili.
Pro Nixe to nevypadalo dobře. Obvinění byla vážná.
Chytili jsme ho při činu
a nemohl se z toho vykroutit.
Případ Waltera Nixe není velký,
přiznává se k sexuálním trestným činům, bude v registru sexuálních delikventů
a odsedí si pět let ve vězení.
ZPRÁVY WAVE 3
Dobré odpoledne, jsem Lori Lyleová. Muž z Bullit County jde do vězení
za to, že poslechl pokyny domnělého policisty
a sexuálně zneužil nezletilou dívku.
Pan Nix je dobrý člověk, který se zapletl do výjimečné situace
a udělal velmi špatné rozhodnutí.
Soudce odmítl Nixovu bezúhonnost.
Zamítl žádost o podmínečné propuštění,
ale potvrdil rozsudek odnětí svobody.
Je nesmírně udivující,
že někdo spáchal tyto zločiny
na základě telefonátu.
Po odvolání byl Nix odsouzen
k pěti letům ve státní věznici.
Donna Summersová udělala špatnou věc. Úmyslně.
Nikdo jí nedržel pistoli u hlavy a…
Udělala, co jí volající řekl, ale měla mít
tolik rozumu, aby to nedělala.
Byla za svoje činy zodpovědná.
Musela za to zaplatit.
Donna Summersová se také přiznává, ale jde o tzv. Alfordovu dohodu,
což znamená, že přiznáte vinu,
protože je dost usvědčujících důkazů,
ale v očích zákona jste stále nevinen.
Takže se přiznává a za přestupek dostane podmínku.
SOUDCE UKLÁDÁ OBVINĚNÉ PODMÍNKU
Donna nešla do vězení, ale v McDonald's dostala výpověď.
Ukončili jí pracovní poměr, zbavili se jí.
Její tvář byla během toho případu
každou chvíli ve zprávách o šesté.
Její kariéra byla v troskách.
Následovala jsem pokyny volajícího.
Nebylo to nic, co jsem chtěla úmyslně udělat.
Nejsem zločinec.
Cítím se tak vinna,
tak hluboce vinna tím, co se stalo.
Zničilo mi to život. Úplně ho to zničilo.
Je tady falešný volající, který je žádá,
aby dělali protizákonné věci, a oni je dělají.
Nepochopím, proč má někdo pocit, že musí poslechnout
a udělat takové věci jinému člověku
jen proto, že mu to někdo řekne po telefonu.
Hodně lidí, se kterými jsem mluvil, řeklo: „Já bych to neudělal!
Proč prostě nezavěsili?“
DR. JERRY M. BURGER PROFESOR SOCIÁLNÍ PSYCHOLOGIE
Byl jsem jako ostatní.
Nejdřív jsem byl tím podvodným případem ohromen
a reagoval jako většina lidí:
„Jak to někdo může udělat?“
Ale pak jsem si vzpomněl, že stejně lidé reagují,
když vidí Milgramův experiment.
Pusťte mě ven. Nemáte právo mě tu držet.
Pusťte mě ven!
- Pokračujte, prosím. - Pusťte mě!
- Pokračujte. - Pusťte mě.
Stanley Milgram se zajímal o to,
proč tolik lidi poslouchá autority,
i když jim ty autority
dávají pokyny, aby provedli něco hrozného.
Milgram vytvořil v laboratoři umělou situaci
a zkoumal poslušnost lidí.
Byly tu tři postavy.
Jedna osoba byl experimentátor,
jedna osoba byl skutečný účastník a třetí osoba byl herec,
který předstíral, že je účastníkem.
Učitel dostal instrukce, aby dal žákovi paměťový test.
Pokud žák odpověděl špatně,
měl dostat elektrický šok a učitelův úkol byl
mu ten šok dát.
Žáci samozřejmě šoky nedostali
a bylo to nastaveno tak, že ten, kdo předstíral, že je účastníkem,
byl vždycky žák.
Žák často dával špatné odpovědi schválně,
aby mu učitel musel dávat silnější a silnější elektrické šoky.
UČITEL (ÚČASTNÍK) ŽÁK (HEREC)
Špatně!
225 voltů.
To slovo je „hluk“.
65 % účastníků dávalo dál domnělé
bolestivé a potenciálně smrtelné dávky elektrických šoků.
Ty lidi to trýznilo pokaždé, když museli stisknout tlačítko.
Přes tento vnitřní odpor, který zažívali,
byla ta situace natolik silná, že prostě pokračovali
v mačkání tlačítka.
Kdo mačká tlačítko?
- Já. - Proč jste nepřestal?
Nenechal mě. Já chtěl přestat.
Nejzajímavější na tom je, co nám to říká o nás.
Že za určitých okolností…
je každý z nás schopen udělat některé velice znepokojivé
a možná velmi netypické věci.
RAPID CITY JIŽNÍ DAKOTA
Během pár hodin jsem se změnil z člověka, který jedná správně, v někoho,
koho čeká vězení.
Jen proto, že jsem zvedl telefon.
Byl jsem naivní. Důvěřoval jsem.
Věřil jsem autoritám a věřil jsem, že to byl policista.
A věřil jsem, že někomu pomáhám,
aby se dostal ze situace, kde je obviněn.
RANDAL E. CONNELLY ALLANŮV ADVOKÁT
Šel jsem za Allanem do vězení.
Vyprávěl mi příběh o podvodníkovi, co vystupuje
jako policista a po telefonu
ho navedl, aby udělal hrozné věci.
Byl obviněn z vážných zločinů včetně únosu a znásilnění.
Ale Allan nevypadal jako únosce a násilník
tak, jak jsem je znal.
Vzal jsem ten případ a souhlasil, že to dotáhnu do konce.
V Hardee's jsem začal pracovat po padesátce.
Byl jsem asistent manažera.
Byla to pro mě nová práce, pořád jsem se učil.
To odpoledne jsem právě chtěl odejít.
Telefon zazvonil.
Zvedl jsem to.
Ten muž řekl…
Jmenuji se tak a tak a jsem od policie.
Mám tu stížnost na jednu vaši zaměstnankyni, která ukradla
zákaznici peníze.
Myslel jsem si: „Páni, jedna z mých zaměstnankyň okrádá zákazníky?“
Nevěděl jsem, co si myslet.
Policajt řekl…
Má tyto možnosti. Buď půjde na policii
a uděláme prohlídku tam, nebo jí uděláte prohlídku vy v Hardee's.
Souhlasila, že raději podstoupí prohlídku v Hardee's,
než aby šla na policii.
Jsem na telefonu a on mi začal říkat, jak to bude probíhat.
Sundejte jí boty. Jsou v nich peníze?
A potom jí sundejte košili a zkontrolujte rukávy.
Musel jsem jí sundat každý kus oblečení
a zkontrolovat, jestli někde nemá schované peníze.
Během té doby je mladá dívka na telefonu
s volajícím třináctkrát.
Slyší volajícího, když dává Allanovi
instrukce, jaké budou další kroky.
Chtěl aby skákala s rozpažením,
aby ji slyšel a potvrdil si tak, že dělám,
o co mě žádá.
Tenhle hoax trval 2,5 až 3 hodiny,
což volajícímu vlastně pomohlo
připravit si půdu a dohnat to tak daleko, kam to došlo.
Jeho hlas zněl přesně, velmi nesmlouvavě.
Myslel jsem si: „Na tomhle se nechci podílet,“
ale měl jsem pocit, že nemám na výběr.
Nenašel jsem peníze. Říkám: „Tak budeme hotovi.“
Řekl, že teď ji musím prohledat kvůli drogám.
A já si říkám: „Co? Já myslel, že hledáme peníze.“
Ale on pokračoval s dalšími požadavky.
Volající žádal specifické věci…
JAKÝCH ČÁSTI TĚLA SE DOTKL? NOHOU, PRSOU, VŠUDE.
…včetně doteků v intimních…
SAHÁ MI NA BRADAVKY
…partiích.
OHNULA JSEM SE, SAHÁ MI NA ZADEK, ROZTAHUJE PŮLKY
„Zkontrolujte její otvory kvůli drogám.“ Je to jako noční můra.
Věděl jsem, že to musí skončit. To jsem věděl.
A v té chvíli přišel můj asistent.
Pomyslím si: „Bože, co jsem to udělal?“
Vypadl jsem. Šel jsem domů.
Následkem psychologické manipulace a nátlaku
udělal Allan něco, čeho hrozně litoval.
Začal jsem se sám sebe ptát:
„Je to policajt? Bylo to nahrané? Opravdu se to stalo?“
Byl jsem v šoku.
Druhý den ráno jsem šel zpátky do Hardee's.
Byli tam dva detektivové a obvinili mě ze tří trestných činů.
Dvou únosů a znásilnění druhého stupně.
Nevěřil jsem, že se to děje.
VĚZNICE PENNINGTON
Od začátku vyšetřování jsem si myslel,
že Allan je taky oběť.
Nejkritičtějším rysem tohoto případu bylo, že tam byla kamera,
která natočila celou 2,5 až 3hodinovou osobní prohlídku.
Všechno je to na videu.
Mladá dívka požádala Allana:
„Prosím, zakryjte tu kameru.“
Řekl: „Rozhodně ne.“ Empaticky odmítnul
skrývat, co se v místnosti děje.
Zločinec by nechtěl zdokumentovat
svůj zločin na videu.
Je to absurdní.
Proces mám trochu zamlžený.
Pamatuji si jen, jak jsem tam stál
a říkal pravdu.
Byl upřímný, Allan byl upřímný.
Porota musela Allana poznat. Museli vidět, co je uvnitř.
Byl jsem mimo,
nevěděl jsem, co řeknou.
Myslel jsem si: „Strávím zbytek života ve vězení.“
A soudce se zeptal poroty: „Máte verdikt?“
„Porota shledává obžalovaného ve věci znásilnění a únosu…
nevinným.“
Ti lidi mi věřili.
Nevěděl jsem, jestli mi vůbec někdo bude věřit.
Kromě mé rodiny, samozřejmě.
Porota může opovrhovat tím, co váš klient udělal,
ale musí se řídit důkazy a shledat ho nevinným.
V životě jsem neviděl názornější příklad
toho, jak porotce dokázal něco takového rozlišit.
Život byl vzhůru nohama.
Osobní vztahy…
Všichni si mysleli: „Jak to někdo mohl udělat?
Nechci s ním nic mít.“
I někteří dlouholetí kamarádi
ukončili naše kamarádství.
A chtěl bych té mladé dívce říct,
že je mi to z hloubi srdce líto.
A je to něco…
Je to jako černý mrak, který nade mnou visí celý život.
Volající spáchal dokonalý zločin,
protože byl úplně anonymní.
Je 1 500 km daleko, nebo 150 km, kdo ví?
Tak policie řešila jen člověka, kterého měla před sebou.
Neměli zájem pátrat po tom,
kdo telefonoval.
Jsme v Panama City na stopě volajícímu.
Víme, že není policajt, pracuje ve vězení.
Jsou tu tři věznice.
Jedeme tam.
Půjdeme do té nejbližší. Potom do té druhé.
Když budeme muset, tak do třetí.
Dorazíme do první věznice,
jdeme do kanceláře, otevřeme laptop a myslíme si:
„Tak jo, bude to jednoduché.“
A oni se na to podívají a řeknou: „Ne, nevím, kdo to je.“
Nevěděli, kdo to je.
Sbalili jsme to,
sedli do auta a jeli do druhé.
Jsme blíž. Někdo ho bude znát.
Strávil jsem ve vězení 32 let.
CHRIS HUBBARD VĚZNICE V BAY
30. června jsem byl v práci.
Šéf věznice Bay County zavolal a řekl mi o vyšetřování,
že nám chtějí ukázat fotku.
„Jistě, přijďte.“
Jdeme do druhé věznice, projdeme ostrahou
a potom do kanceláře.
Jsme v kanceláři s jedním ze strážců.
Přinesl jsem fotku a přišli dozorce a vedoucí ostrahy.
Ukázali nám snímek obrazovky
z Walmartu v Callaway.
Byla to fotka shora u pokladny.
A hned jsem věděl:
„To je David Stewart.“
Říkám: „Co?“
„David Stewart?“
Cože?
Identifikovali jsme ho. Nevím, co říct.
Tváře policistů se rozzářily,
protože teď mají chybějící článek.
Teď vědí, že hledají Davida Stewarta.
Zeptal jsem se dozorce: „David Stewart pracuje tady?“
A on na to: „Nejenže tu pracuje…“
Je tu právě teď.
To nemůže být pravda. Nejenže ho identifikoval,
ale je teď přímo tady.
Myslel jsem, že ho dostaneme.
Chtěl jsem přiznání.
Přišli jsme za ředitelem a řekli: „Přiveďte ho nahoru.“
David Stewart byl dozorce. Byl na druhé směně od 15:00 do 23:00.
Jejich hlavní zodpovědností je kontrolovat vězně,
ujistit se, že jsou v bezpečí a ostatní taky.
Ředitel přišel a přivedl ho.
Vypadal úplně stejně jako na videu. To nešlo zaměnit.
Běloch, asi 180 cm, černé vlasy sčesané dozadu.
Představil jsem se a zeptal jsem se ho,
jestli ví, proč jsme tam.
A on řekl: „Nevím.“
Je tam jen 30 sekund, ale už je jak na trní.
A já si myslím: „Jdeme na to,“ protože vím, že ho máme.
Řekl jsem: „Víme, že jste podvodně telefonoval do Massachusetts
a dalších míst ve Spojených Státech.“
V té chvíli se začal potit a třást.
Myslím si: „Dobře.“
A on řekl: „Stalo se někomu něco?“
A pak: „Díky bohu, že je konec.“
Když tohle prohlásil, myslel jsem si, že ho máme.
Jednoznačně. Řekl jsem: „Máme vás na videu,
kupujete telefonní karty.“
On řekl: „Já tam nevolal. To jsem nebyl já.“
Popřel, že koupil telefonní karty.
Nechce se přiznat a odmítá vypovídat.
Přestali jsme s výslechem a už jsme nic neříkali.
Když jsem slyšel, o jak velký případ jde,
nevěřil jsem, jak dlouho mu to procházelo.
Víte, ještě pořád jsme v šoku.
Na sledování Davida Stewarta je pozdě.
Teď už jsme věděli, že ho při činu nechytíme.
Potřeboval jsem přiznání a on mi ho nedal.
Vyšetřování viselo na vlásku.
Potřeboval jsem víc důkazů.
POLICIE
Vrátíme se na služebnu policie v Panama City
a říkáme: „Dobře, jaké jsou další kroky? Co teď uděláme?“
Musíme získat povolení k prohlídce jeho domu.
SLEPÁ ULICE
Stewart žil ve Fountain,
40 km severně od Panama CIty.
Fountain je spousta prašných cest, lidi tu žijí v karavanech.
Chtějí, aby je všichni nechali na pokoji,
a nestojí o návštěvníky.
Bydlí v lesnaté oblasti
a má karavan a malou chatku na pozemku.
David netušil, že udělají domovní prohlídku,
dokud neotevřel.
Detektivové provedli důkladnou prohlídku…
a našli hromadu policejních časopisů.
Mnohokrát žádal o práci u policie
v celé oblasti.
Našli jsme taky deníky. Jednu dobu byl očividně
policistou na půl úvazku na nějakém místním oddělení
a v deníku měl zápis:
„Pondělí 21. dubna jsem jel s Brockem. Honička v autě, 200 km za hodinu.“
„Středa 30. dubna, honil jsem seržanta, 225 km za hodinu.“
Byl posedlý tím, že chce být policistou.
Bylo vidět, že ho to bralo.
Mému případu to ale nepomáhá. Potřebuji najít jasný důkaz.
Prohledali pozemek. Venku, chatku…
a pak, jo!
Našli telefonní kartu.
Klíčovým důkazem byla předplacená karta.
Dostaneme ho na Mount Washington?
Dostaneme ho na Massachusetts? S touhle kartou? To by bylo
jako třešnička na dortu.
Teď jsem musel přesvědčit okresního zástupce, aby podal žalobu.
Chci, aby byl obžalován ze sexuálního napadení,
protože to odpovídá povaze jeho činu.
Navedl někoho k sexuálnímu napadení těch obětí.
Podle okresního zástupce je to jen hoax.
Ponižující a zvrácený, to ano,
ale zástupce si myslel, že by bylo těžké ho usvědčit ze sexuálního
zločinu, protože to byl jenom telefonát a nebyl fyzicky přítomen.
Byl na telefonu.
Po deset let tenhle člověk provozoval tyhle telefonáty.
Najdu ho, ale nemůžeme ho obžalovat.
Nemůžu tomu uvěřit.
Pak jsem zavolal Buddymu z Mount Washington.
Vic mi zavolal a já se zeptal: „Co je u vás nového?“
Jsem 1 000 km daleko. „Je za mřížemi?“
Vic říká: „Nemáme dost důkazů na žalobu.“
A já na to: „Nemůžeme ho obžalovat? Máme ho.
Ví, že ho policie monitoruje,
a ty mi říkáš, že se z toho vykroutí
a nedostaneme ho?“
Myslím si: „Pracoval jsem na tomhle případě tvrdě přes tři měsíce,
identifikujeme ho, a nic z toho nebude?“
Říkám: „Musíme to dotáhnout do konce,“
a udělal jsem, co jsem mohl, abych získal zatykač.
Setkali jsme se s prokurátorem, státním zástupcem
a se soudcem
a ten vydal na Davida Stewarta zatykač.
Zavolal jsem ženě: „Zlato, zabal mi věci.
Jedu do Panama City.“
Mám ho. Dostanu ho do vězení.
Musíme dosáhnout spravedlnosti
za to, co nám způsobil.
Jak by se to mohlo pokazit?
STEVE ROMINES ADVOKÁT DAVIDA STEWARTA
Policie si vždycky myslí, že případ je jasný.
Policejní verze je téměř vždy odlišná od reality.
Jestli si myslím, že můj klient je nevinný?
Já vím, že je nevinný.
Překlad titulků: Vendula Bazalová