‎Acest loc a început să mă obsedeze.
‎Țin minte c-am venit aici într-o seară ‎cu Magnumul meu de 9 mm.
‎Am tras de șase ori cu el
‎sperând să vină poliția.
‎N-a venit nimeni.
‎Am 75 de ani. ‎Credeți că mai vreau să fac asta zi de zi?
‎Dar o voi face.
‎DRUM ÎNFUNDAT
‎Voi lupta până la ultima suflare
‎ca să încerc să aflu cine mi-a ucis fiica.
‎Câmpiile Calder sunt doar o enigmă.
‎E un loc unde se întâmplă lucruri rele.
‎Poliția e derutată de recenta descoperire ‎a unei așa-zise câmpii a morții.
‎Cadavrele au fost găsite ‎pe câmpia din League City.
‎Câmpiile morții.
‎E ușor să arunci un cadavru acolo ‎și să scapi basma curată.
‎A fost o crimă brutală.
‎Și e aici, la noi în ogradă.
‎Din 1983, comitatul Galveston ‎are un număr neobișnuit de mare
‎de dispariții misterioase.
‎La câțiva metri ‎de această autostradă aglomerată,
‎fuseseră ucise și aruncate ‎fete și femei răpite.
‎A dispărut fulgerător.
‎S-a volatilizat.
‎Au fost peste 24 de victime.
‎A fost un criminal? Au fost mai mulți?
‎Știi ce? Dacă vrei să comiți o crimă,
‎fă-o aici fiindcă sigur nu pot ‎s-o rezolve.
‎E o poveste înfricoșătoare.
‎I-am lăsat liberi pe ucigașii în serie.
‎I-ați dat undă verde ‎să continue să ne ucidă fetele.
‎Sunt cazuri notorii.
‎Poate că lumea le-a uitat, ‎dar nu și acele familii.
‎Vreau ca făptașul să fie pedepsit, ‎oricine ar fi.
‎Familiile merită răspunsuri.
‎Cei dragi ai noștri merită dreptate.
‎Pune un semn chiar în dreptul gardului.
‎Toate aceste informații noi ‎pot fi cheia întregului caz.
‎După lucrurile pe care le-am văzut ‎și le-am auzit,
‎vreau să dezvălui întreaga situație.
‎Vreau să o scot la lumină.
‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎NORD - DALLAS ‎SUD - GALVESTON
‎Dacă mergi azi pe I-45,
‎ai să vezi două lumi.
‎Pe de o parte, lumea suburbană ‎ce se întinde în sud,
‎iar pe de alta, ultimele vestigii ‎ale lumii vechi a Coastei de Sud
‎pe care lumea a uitat-o.
‎Când pleci din Houston spre sud pe I-45,
‎sunt multe orășele ‎de ambele părți ale autostrăzii.
‎Multe câmpuri virane, ‎canale de apă, bazine de retenție
‎și instalațiile petrochimice, ‎toate înconjoară coasta.
‎Sunt multe câmpuri petroliere vechi ‎și mlaștini
‎între Houston și Galveston.
‎Multe dintre aceste locuri sunt încă ‎foarte izolate.
‎Era un loc unde ucigașii puteau ‎ascunde cadavrele destul de ușor.
‎În anumite zone, cadavrul dispare,
‎închizi portiera, conduci mai departe ‎și-ai scăpat.
‎Acestea sunt așa-numitele ‎Câmpii ale morții.
‎Câmpiile Calder Road erau deținute ‎de o companie petrochimică.
‎O suprafață mare pe care nu era
‎decât o pistă ecvestră.
‎Era un drum neasfaltat înfundat.
‎Mai nimic prin preajmă.
‎Sunt Richard Rennison.
‎Sunt agent special de supraveghere ‎pentru FBI în Texas City.
‎Mi-am început cariera de om al legii ‎la poliția din League City.
‎Atunci am făcut cunoștință ‎cu Câmpiile morții.
‎Era un caz important pentru departament. ‎Departamentul era mic.
‎Mă gândeam mereu ‎c-aș fi vrut să lucrez la așa ceva
‎când dobândeam experiență.
‎După ce m-am transferat la FBI, ‎am putut să lucrez la el.
‎6 APRILIE 1984
‎Prin liziera de pe partea opusă a drumului
‎se văd case și rulote.
‎Sunt trei, patru sute de metri. ‎E o distanță bunicică, deci…
‎Era un cuplu ‎care avea o casă pe Calder Road.
‎Copilul lor era afară jucându-se în curte
‎și câinele lor a fugit în pădure.
‎Puțin mai târziu s-a întors ‎cu ceva rotund în gură.
‎S-au gândit că găsise o minge.
‎Așa că s-au dus să cerceteze.
‎În gura câinelui era un craniu uman.
‎A FOST DESCOPERIT UN CRANIU UMAN
‎Au găsit și un schelet.
‎CÂMPIA CALDER ROAD ‎VICTIMA NR. 1
‎După doi ani…
‎niște băieți mergeau cu bicicletele ‎în aceeași zonă.
‎Au găsit scheletul unei alte tinere.
‎În timp ce poliția cerceta zona ‎căutând probe
‎care să ducă la stabilirea identității ‎celei de-a doua fete…
‎au găsit un al treilea schelet,
‎la 25 de metri de locul ‎unde a fost găsită a doua fată.
‎Era atât de…
‎Atât de diferit! Noroiul era foarte adânc, ‎mai puțin propriile urme.
‎Nu se putea merge deloc pe-acolo.
‎Acesta este locul unde…
‎unde au fost găsite.
‎Trei victime au fost găsite ‎la câțiva metri între ele.
‎Foarte apropiate.
‎Persoana revenea mereu în același loc.
‎Crimele din Calder Road
‎au bântuit această parte de Texas ‎foarte mult timp.
‎La un moment dat, m-au bântuit pe mine.
‎Mergeam cu soțul cu mașina ‎din Houston la Galveston
‎pentru un weekend plăcut ‎sau să facem plajă.
‎Și vedeam un panou ‎cu chipul uneia dintre fete.
‎Te duci la o cină cu fructe de mare.
‎Și te întrebi:
‎„Oare de ce mor atâtea femei ‎în zona aceasta?”
‎Și am continuat să colecționez articolele ‎pe măsură ce apăreau.
‎Atunci am început cartea.
‎Erau cazuri vechi,
‎nu existau noutăți când am început cartea.
‎Dar familiile au ținut cazurile ‎în actualitate.
‎Tim Miller e unul dintre primii oameni ‎cu care am luat legătura.
‎Când suntem chemați la un caz,
‎merg la familii să le spun:
‎„Ascultați, știu prin ce treceți.
‎Știu.”
‎Începi să năpârlești, amice.
‎Primul cadavru pe care l-am găsit ‎era pe calul acesta.
‎De asta i-am zis EquuSearch.
‎Am fost în 42 de state și în 11 țări.
‎N-am cerut bani niciunei familii.
‎Tim Miller e o figură cunoscută aici
‎pe Coasta Golfului Texas.
‎Ideea că o persoană a dispărut undeva
‎și nimeni nu o caută ‎i se pare de neconceput.
‎Așa că pleacă și-o caută el.
‎Dar…
‎uneori, când vorbesc cu el, ‎mă întreb dacă o mai caută pe Laura.
‎O să fac o pauză.
‎Nu voi uita niciodată ziua ‎în care a dispărut fiica mea.
‎Parc-a fost ieri.
‎Eram parcat afară pe la 06:45.
‎Laura a spus: „Putem vorbi?”
‎Am zis: „Sigur, care e problema?”
‎Iar ea: „E în regulă ‎dacă vine Vernon diseară?”
‎Vernon era iubitul ei.
‎Am zis: „Da, e o idee bună.
‎Mama o să arunce niște lucruri ‎și eu voi face un grătar afară.
‎Când vine mama acasă la prânz, ‎pune-o să te ducă la telefonul public.”
‎Abia ne mutaserăm în casa asta.
‎Pe-atunci nu-ți instalau telefonul ‎chiar în ziua mutării.
‎Mama Laurei a venit acasă ‎și a dus-o la telefonul public.
‎Laura vorbea la telefon.
‎Maică-sa spune: „Laura, grăbește-te! ‎Întârzii la serviciu.”
‎Laura spune: „Vreau să vorbesc cu Vernon ‎mai mult. Pot să vin acasă pe jos.”
‎La mai puțin de 800 m de telefonul public.
‎Mai târziu, am ajuns acasă ‎și a ajuns și mama Laurei.
‎A bătut cineva la ușă. Era Vernon.
‎L-am întrebat unde e Laura. Nu știa.
‎Iar Laura n-a ajuns acasă.
‎LAURA MILLER, 16 ANI
‎DISPĂRUTĂ ÎN 10 SEPTEMBRIE 1984 ‎LEAGUE CITY, TEXAS
‎Am intrat în panică.
‎Avea 16 ani și era epileptică.
‎Laura trebuia să-și ia medicamentele ‎de două ori pe zi,
‎altfel avea probleme.
‎Am zis: „Doamne! ‎Laura venea pe jos de la magazin.
‎A avut o criză.
‎Acum e într-un spital neidentificată.”
‎Am fost la două spitale din zonă ‎și nu aveau nicio neidentificată.
‎Nici urmă de Laura.
‎Am fost la poliție, ‎i-am reclamat dispariția,
‎iar poliția a declarat-o fugită.
‎Au zis: „Mergeți acasă. ‎Așteptați lângă telefon. Laura va suna.”
‎Soții Miller au primit răspunsul ‎pe care-l primesc atâția părinți.
‎„Doar a fugit de-acasă.
‎E cu prietenii. ‎Aveți răbdare. O să apară ea.”
‎Laura adora muzica.
‎Linda Ronstadt. Fleetwood Mac.
‎Avea mulți prieteni.
‎Umbla cu o gașcă de derbedei.
‎Unii dintre copii fumau iarbă ‎și intrau în mișmașuri.
‎Toți vor să fie acceptați de cineva.
‎Familia Miller locuise ‎în Dickinson, Texas,
‎și s-a mutat nu prea departe, ‎în League City, Texas,
‎ca să o înscrie pe Laura ‎în alt sistem școlar.
‎CASA LAUREI MILLER
‎Ca să-i ofere un început nou.
‎Le-am zis polițiștilor:
‎„Ascultați, Laura are probleme. ‎Trebuie să-și ia medicamentele.”
‎Nu-l voi uita pe detectivul ‎care mi-a spus:
‎„Laura e descurcăreață ‎și-și poate lua medicamentele de oriunde.”
‎Nu cred că poliția a luat ‎dispariția Laurei
‎în serios cum ar fi trebuit să o ia.
‎Însă Tom nu știa
‎că nu era prima tânără dispărută din zonă.
‎Era o fată pe nume Heide Fye.
‎SEPTEMBRIE 1984
‎OCTOMBRIE 1983
‎UNSPREZECE LUNI ‎ÎNAINTE DE DISPARIȚIA LAUREI MILLER
‎Înregistrarea care urmează
‎e realizată cu câțiva ani în urmă.
‎Sunt vocile lui Heide, a mamei și a mea.
‎Într-o zi din perioada Crăciunului,
‎Heide îmi cumpărase un casetofon.
‎Spune ceva să vedem ‎dacă poți face acul să se miște.
‎Acule, mișcă-te!
‎Heide s-a născut în 1958,
‎fiica lui Joe și Janie Villareal, ‎bunicii mei.
‎Lumea o știe drept Heide Fye.
‎Dar familia noastră ‎o numește cu afecțiune Heide.
‎Mătușa mea era efectiv lumina din încăpere
‎care s-a stins odată cu dispariția ei.
‎7 octombrie 1983.
‎Fiica mea Heide era în drum spre Houston.
‎La micuța rulotă ‎pe care trebuia să o repare iubitul ei.
‎Plănuiau să-și mute rulota ‎în curtea mamei mele.
‎Urmau să stea acolo, ‎să pună deoparte ceva bani.
‎Când era pregătită de plecare, ‎și-a ițit capul în birou.
‎A zis: „Tată, ne vedem mâine.”
‎Urma să meargă la magazin.
‎Era probabil la telefonul public,
‎sunându-și prietenii, ‎să vadă dacă o ia cineva cu mașina.
‎Dar…
‎n-a mai ajuns la Houston.
‎HEIDE VILLAREAL FYE, 25 DE ANI
‎DISPĂRUTĂ ÎN 7 OCTOMBRIE 1983 ‎LEAGUE CITY, TEXAS
‎Vânzătorul de la butic a spus ‎c-a văzut-o telefonând
‎din cabina telefonică.
‎Locul din care suna era foarte izolat.
‎Nicio lumină pe stradă.
‎Am hotărât să ne adresăm poliției.
‎Nu cunosc împrejurările exacte ‎ale dispariției sale,
‎nimeni nu știe precis.
‎Dar era o fată oarecare de 25 de ani ‎și lucra într-un bar numit Texas Moon.
‎Apoi a dispărut.
‎Poliția din League City a tras concluzia
‎că fata a vrut să fugă ‎fără să îngrijoreze pe nimeni.
‎Va apărea ea peste câteva zile.
‎Nu trebuie anunțată presa.
‎Nu trebuie puse afișe.
‎E nevoie doar de puțin timp.
‎Bunicul nu avea de gând ‎să stea cu mâinile-n sân.
‎Nu era construit așa.
‎E prea apropiată de mine, ‎e prea apropiată de copil
‎ca să facă una ca asta.
‎Trebuie să o găsesc!
‎Bunicul a ieșit să o caute în fiecare zi.
‎Chestiona lumea în cluburi de noapte
‎și bătea orașul cu mașina ‎fără să ne spună.
‎Trebuia să notez ce-mi spuneau.
‎Apoi mă întorceam ‎și înregistram pe casetă.
‎Uneori, de două-trei ori pe zi, ‎folosea casetofonul.
‎Îi descria pe cei cu care vorbea.
‎Nota nume, numere de telefon.
‎Sunt al naibii de sigur ‎că oamenii ăștia știu ceva.
‎Știu.
‎Nu i-au găsit rămășițele ‎până în aprilie 1984.
‎Au fost șase luni.
‎Și descoperirea rămășițelor ei
‎pe câmpia Calder a fost ‎de-a dreptul de groază.
‎RĂMĂȘIȚELE LUI HEIDE FYE
‎Prin liziera de vizavi,
‎câinele a adus rămășițele ‎la una dintre casele acelea.
‎Găsise un craniu uman.
‎A FOST DESCOPERIT UN CRANIU UMAN
‎IDENTIFICATĂ DUPĂ FIȘA DENTARĂ ‎HEIDE M. VILLAREAL
‎Era craniul lui Heide.
‎Poliția a reacționat ‎și a venit să cerceteze câmpia.
‎Au găsit trupul lui Heide ‎întins sub un copac.
‎Scuze.
‎HEIDE VILLAREAL FYE ‎RĂMĂȘIȚE DESCOPERITE ÎN 6 APRILIE 1984
‎Era în stare de descompunere avansată.
‎Animalele împrăștiaseră oasele,
‎deci era greu de văzut ‎o eventuală semnătură
‎sau ceva ce ar fi putut face ucigașul.
‎Nu s-au obținut multe informații din asta.
‎Cauza bănuită a morții au fost traumele.
‎Coaste fracturate grav.
‎Abia descoperirea rămășițelor ei
‎a atras cu adevărat atenția poliției.
‎Bun, poate ar fi trebuit ‎să-i ascultăm familia.
‎E ora 01:45.
‎Mă întorc la Texas Moon.
‎De la Texas Moon, unde lucra Heide,
‎Calder Road e probabil ‎la șapte, opt kilometri distanță.
‎CÂMPIA CALDER ROAD
‎Am dat poliției să verifice aceste nume.
‎Și vor mai fi ‎pentru că voi continua să caut.
‎Erau câteva persoane de interes
‎destul de apropiate de Heide
‎despre care simțea că trebuie chestionate,
‎dar i s-a părut ‎că nu a primit din partea lor răspunsul
‎pe care-l spera.
‎Erau mai mulți suspecți,
‎dar nu existau suficiente probe ‎pentru a învinui pe cineva.
‎De cele mai multe ori,
‎când îi citești jurnalele ‎sau îi asculți casetele,
‎din glasul lui răzbate dezamăgirea.
‎Trebuie făcut ceva!
‎Fetița mea nu poate să moară așa!
‎Cadavrul lui Heide a fost găsit ‎în aprilie 1984.
‎Iar Laura a dispărut în septembrie.
‎Era un telefon public în intersecție.
‎Telefonul public la care ‎a fost văzută Laura ultima dată
‎este același ‎unde a fost văzută Heide ultima dată.
‎Nu cred că era greu de făcut legătura.
‎E posibil să fie legate.
‎Ne-am întors la poliție și am spus:
‎„Știm de fata care a fost găsită, ‎Heide Fye.
‎Locuiesc aproape de-aici.”
‎Detectivul m-a întrerupt și-a zis:
‎„Întâi, v-am mai spus ‎că e un incident izolat.
‎Heide lucra într-un bar. ‎A luat-o cineva după ce s-a închis barul.
‎Și a ucis-o și a aruncat-o.”
‎Au zis: „Nu vorbiți cu familia lui Heide.
‎Încearcă să-și revină ‎după pierderea lui Heide.”
‎Părinții lui Heide nu-l cunoșteau pe Tim.
‎Asemenea soților Miller, ‎li se spusese să nu comunice.
‎Nu spuseserăm nimic, după cum ne ceruseră,
‎să nu discutăm pe tema aceasta ‎cu nimeni altcineva în afară de noi.
‎Familiile se simțeau singure.
‎Simțeau că au fost lăsate de izbeliște.
‎Fiindcă cercetările trenau atât de mult,
‎părinții au trebuit ‎să cerceteze ei înșiși.
‎CÂMPIA CALDER ROAD
‎Am zis: „Nu percheziționați proprietatea ‎unde a fost găsit trupul lui Heide?”
‎Efectiv am cerut poliției: ‎„Spuneți-mi unde e.
‎Vrem să știm ca să mergem acolo.”
‎Mi-au zis: „E proprietate particulară.
‎E împrejmuită. ‎Nu poate intra nimeni acolo.”
‎I-am implorat și am stăruit.
‎„Tocmai s-a întâmplat. ‎Credeți că există o asemănare?”
‎S-au străduit să mă convingă ‎că mi-am pierdut mințile.
‎2 FEBRUARIE ‎CÂMPIILE CALDER ROAD
‎DUPĂ 17 LUNI DE LA DISPARIȚIA LAUREI
‎Era o cărare care venea pe aici.
‎Era plină de gunoaie, frigidere vechi
‎și diverse lucruri aruncate de oameni.
‎Niște puști cu biciclete de teren
‎au simțit un miros pestilențial acolo.
‎S-au îndreptat spre locul respectiv și…
‎și era o fată.
‎CÂMPIA CALDER ROAD RĂMĂȘIȚELE ‎LUI HEIDE FYE, RĂMĂȘIȚELE NECUNOSCUTEI
‎Când detectivii și criminaliștii au venit ‎să prelucreze locul,
‎nu știau cine e,
‎dar biroul medicului legist ne-a furnizat ‎unele informații.
‎Un interval de vârstă ‎de circa 20, 30 de ani.
‎Avea strungăreață.
‎Nu știau cine e, ‎așa că au numit-o Necunoscuta.
‎NECUNOSCUTA, VÂRSTĂ INCERTĂ ‎RĂMĂȘIȚE GĂSITE ÎN 2 FEBRUARIE 1986
‎În timp ce detectivii ‎și criminaliștii erau acolo,
‎și-au extins căutarea după alte probe.
‎Și au găsit cadavrul altei femei.
‎Am descoperit un cadavru neidentificat
‎în câmp la circa 100 de metri ‎de amplasamentul primului.
‎CÂMPIA CALDER ROAD ‎RĂMĂȘIȚELE LUI HEIDE FYE
‎RĂMĂȘIȚELE NECUNOSCUTEI ‎VICTIMA NR. 3
‎Am știut în dimineața apariției în ziar.
‎Au fost găsite rămășițele a două femei.
‎Așa că…
‎Da, mi-amintesc acea zi.
‎Ambele cadavre erau întinse sub copaci. ‎Destul de aproape unul de celălalt.
‎Și erau pe spate.
‎Aproape ca și cum ‎ar fi fost așezate așa anume acolo.
‎Necunoscuta fusese împușcată ‎cu o armă de 5,7 mm.
‎Avea un glonț în șira spinării.
‎Atunci, au început să cerceteze ‎celălalt cadavru.
‎Au folosit fișe dentare.
‎CÂMPIA CALDER ROAD
‎S-au dovedit a fi rămășițele Laurei.
‎LAURA MILLER, RĂMĂȘIȚE DESCOPERITE ‎ÎN 2 FEBRUARIE 1986
‎Lângă cadavrul Laurei au găsit ‎o cămașă western albastră petit.
‎Cămașa avea pe ea niște pete
‎și, în anii 1980, încă nu aveam teste ADN.
‎Dar poliția a etichetat cămașa ‎cu numărul cazului Laurei.
‎Două cadavre în aceeași zi.
‎În acea zi din februarie '86, ‎lucrurile au luat-o razna rău.
‎În 1984, era un film despre khmerii roșii
‎intitulat ‎Câmpiile morții.
‎Câmpiile morții.
‎După ce au început ‎să apară cadavrele pe Calder Road,
‎lumea a început să-i spună ‎Câmpia morții din Texas.
‎În acel moment, a început ‎să atragă mai multă atenție.
‎De trei ori la rând,
‎uciderea ritualistă a tinerelor,
‎toate dispuse într-o manieră ‎în genul unei opere de artă.
‎Nimeni nu a putut ‎să pună cap la cap piesele puzzle-ului.
‎Laura fusese acolo timp de 17 luni.
‎Aproape fix unde i-am rugat să caute.
‎Dacă făceau ce le-am cerut?
‎O găseau pe Laura.
‎Ar fi fost moartă, dar…
‎ar fi găsit probabil niște probe.
‎Ar fi putut probabil ‎să stabilească o cauză a morții.
‎E multă durere.
‎Eu sunt cel care ar fi trebuit…
‎să finalizez, ‎poate să fi vorbit cu părinții lui Heide.
‎Și nu am făcut-o.
‎Știu cum e să fii paralizat ‎și să nu știi ce să faci,
‎căci știu ce nu am făcut
‎pentru fiica mea.
‎Dacă m-aș fi găsit mai demult ‎cu tatăl lui Heide,
‎n-am fi din nou aici după atâția ani.
‎Și știți ce? Din cauza asta ‎a murit tatăl lui Heide
‎cu mult înainte de vreme.
‎Bietul om a murit de inimă rea!
‎Nu-mi pot imagina să pierd o fiică.
‎Nu îmi pot imagina.
‎Dacă te uiți la un orășel ‎fără multe infracțiuni violente,
‎iar apoi, brusc, în interval de doi ani,
‎ai răpiri și omoruri,
‎e ieșit din comun.
‎Acela a fost punctul în care
‎lumea realizează că e un ucigaș în serie, ‎e real și e în comunitatea noastră.
‎Faptul că cineva e în libertate
‎și ucide oameni fără să fie tras ‎la răspundere mă deranjează.
‎Ce se întâmpla aici?
‎Uciderile de tinere datau încă din 1971.
‎În anii '70, Houston era un oraș ‎cu un milion de oameni.
‎Era centrul spațial al NASA.
‎Era perioada boomului petrolier.
‎Exxon începea să ridice
‎ce vor deveni unele ‎dintre cele mai mari rafinării din lume.
‎Era un oraș prosper.
‎Am vrut să încercăm un oraș mai mare ‎și să vedem cum e
‎și a fost formidabil.
‎Centrul industriei petroliere este aici, ‎la Houston.
‎Sunt geolog. Așa că m-am gândit să încerc.
‎Se vede că e distracție multă aici.
‎Datorită a ce se întâmpla la Houston, ‎era de lucru.
‎Mulți oameni se mutau în oraș ‎și din loc în loc.
‎Erau și orășelele feroviare de pe I-45
‎care s-au dezvoltat ‎devenind un fel de suburbii.
‎Malluri, cartiere și suburbii.
‎Toate se dezvoltau.
‎În același timp, ‎erau oamenii fără căpătâi.
‎Bărbați cu antecedente penale.
‎Cu plajele, totul e efemer. ‎Lumea vine pentru weekend,
‎apoi pleacă.
‎Astfel încât ‎cele două culturi s-au ciocnit.
‎Ea e Maria Johnson.
‎Și cea mai bună prietenă a ei, ‎Debbie Ackerman.
‎Aveau 15 ani când au dispărut ‎în noiembrie 1971.
‎Debbie Ackerman era campioană ‎la schi acvatic.
‎Avea 15 ani.
‎Erau prietene bune.
‎Tinere, active, surferițe.
‎Se simțeau minunat în anii '70.
‎După care au dispărut.
‎Trupurile lor au fost găsite ‎relativ repede.
‎În 17 noiembrie, trupul Mariei Johnson, ‎în vârstă de 15 ani,
‎a fost găsit într-o baltă ‎la 80 km vest de Houston.
‎A doua zi, ‎trupul lui Debbie Ackerman, de 15 ani,
‎a fost găsit în același iaz.
‎Estimez că trupul a fost în apă ‎între 48 și 60 de ore.
‎Până la dispariția lor, avuseseră loc
‎și alte dispariții misterioase.
‎În 26 noiembrie, scheletul parțial ‎al lui Colette Wilson, de 13 ani,
‎a fost găsit în bazinul Addicks, ‎la 16 km vest de Houston.
‎Toate erau adolescente de pe I-45 ‎care au dispărut misterios și brusc
‎singure sau câte două.
‎În ultimele șase luni,
‎șapte adolescente și tinere ‎cu vârste între 13 și 21 de ani
‎au fost găsite ucise ‎aproape de Houston, Texas.
‎Anii încep să se adune.
‎Erau ucise cu cruzime.
‎Și nu se știa cine făcea acest lucru.
‎Oamenii legii caută indicii,
‎dar se tem să nu găsească alte cadavre.
‎Din 1971 până în 1977.
‎Unsprezece fete.
‎Niciun răspuns.
‎Amintiți-vă, era o epocă
‎fără camere de supraveghere în parcări.
‎Fără cititoare de plăcuțe de înmatriculare ‎pe autostrăzi.
‎Erau 11 jurisdicții diferite.
‎Asta era o problemă ‎căci poliția nu împărtășea informații.
‎Cred că asta arată cum, pe coridorul I-45,
‎dacă scapi nepedepsit de o crimă,
‎poți să scapi nepedepsit ‎de încă o serie de crime.
‎Ce vedem din nou în anii '80 ‎e un nou grup de crime
‎care încep să se producă ‎pe altă porțiune a I-45 în League City.
‎CÂMPIA CALDER ROAD
‎Câmpiile morții din Texas.
‎Parcurgeam bucata de autostradă ‎spre și dinspre Galveston.
‎Toată viața am făcut-o.
‎Fiind de sex feminin,
‎părinții îți vorbesc despre siguranță, ‎îți spun să ai grijă.
‎Părinții mei au divorțat ‎înainte să fiu la grădiniță.
‎Lucrurile s-au schimbat ‎când eram în clasa a cincea.
‎Atunci…
‎mama a cunoscut pe altcineva.
‎L-a adus acasă
‎la mine și fratele meu.
‎Pentru mine, era doar un alt iubit, ‎nu eram sigură cât timp
‎avea să rămână în preajmă.
‎Îl plăcea.
‎Se numea Clyde Hedrick.
‎Aici era clubul de dans,
‎unde s-a „întâmplat” să dea de mama.
‎De ce o spui așa?
‎Fiindcă ăsta era planul lui.
‎Clyde Hedrick era un bărbat arătos ‎pe vremuri.
‎Purta o pălărie de cowboy neagră.
‎Mergea în baruri, la concursuri de dans.
‎Concursuri pe care le câștiga des.
‎Se considera un bărbat seducător.
‎Aș zice că era ‎genul unui casanova șarlatan.
‎A aflat suficient
‎cât să știe…
‎unde mergea ea.
‎Și s-au întâlnit la bar.
‎Și l-a dus acasă.
‎Pentru că
‎știa să danseze.
‎Pe Clyde Hedrick l-a atras la Houston ‎în anii '70 și '80
‎avântul construcțiilor.
‎S-a mutat aici din Florida
‎și s-a angajat muncitor la acoperișuri.
‎E destul de ușor
‎să te angajezi în construcții ‎fără referințe.
‎La vremea aceea nu aveam idee cine era, ‎dar am început…
‎să aflăm mai multe,
‎pentru că tata chiar l-a verificat.
‎Avea o copie a cazierului său judiciar.
‎Pentru ce a fost Clyde închis atunci?
‎Cred că a fost închis pentru…
‎profanarea unui cadavru.
‎INFRACȚIUNE ‎PROFANAREA UNUI CADAVRU
‎S-a dovedit că Hedrick fusese implicat ‎într-o moarte suspectă.
‎A unei femei pe nume Ellen Beason.
‎IULIE 1984
‎CU TREI LUNI ‎ÎNAINTE DE DISPARIȚIA LAUREI MILLER
‎PROCUROR ADJUNCT, COMITATUL GALVESTON
‎Ellen Beason era o tânără
‎care locuia cu părinții și fratele ei ‎în Friendswood, Texas.
‎Avea douăzeci și ceva de ani.
‎Avea un serviciu bun.
‎Îi plăcea să danseze.
‎Totul s-a schimbat ‎când l-a cunoscut pe Clyde Hedrick.
‎În iulie '84, prietena ei, ‎Candy Gifford, a dus-o pe Ellen Beason
‎la un bar de cartier numit Texas Moon
‎și i l-a prezentat lui Ellen ‎pe Clyde Hedrick.
‎S-au înțeles într-o oarecare măsură.
‎Când Ellen Beason nu a venit la serviciu ‎a doua zi,
‎când prietenii și familia nu au găsit-o,
‎l-au descusut pe Clyde.
‎„Unde e? Ce s-a întâmplat?”
‎Clyde Hedrick a zis că a văzut-o ‎pe Ellen Beason plecând cu un camion,
‎că pur și simplu plecase ‎cu niște prieteni.
‎Pe măsură ce treceau săptămânile,
‎a început să se îngrijoreze.
‎Candy aducea des vorba de Ellen ‎în discuțiile ei cu Clyde.
‎Iar el a început să-și piardă răbdarea.
‎Într-o zi, lui Clyde i-a sărit țandăra.
‎Într-o ceartă, a spus: ‎„Ei bine, o să-ți arăt unde e.”
‎Clyde a dus-o pe Candy Gifford cu mașina ‎într-un loc
‎chiar înaintea podului ‎dintre continent și insula Galveston.
‎Era un fel de drum neasfaltat cu hârtoape.
‎Lângă calea ferată era o clădire mică.
‎Erau niște cauciucuri pe o sofa veche
‎ce fusese aruncată la marginea drumului.
‎Le-a dat la o parte.
‎Și acolo a văzut ‎rămășițele lui Ellen Beason.
‎Trecuseră șase luni ‎de la dispariția lui Ellen.
‎De ce i-a luat lui Candy încă șase, ‎șapte luni să meargă la poliție,
‎mi-e greu să spun.
‎Dar cred că se temea de Clyde.
‎Căci, în acea noapte,
‎el i-a spus:
‎„Dacă spui cuiva, ‎ți se poate întâmpla la fel.”
‎Știm că Texas Moon era în direcția aceea,
‎și nu tocmai aproape,
‎ci la cel puțin 30 - 40 km ‎în direcția aceea.
‎Datorită absenței traficului, ‎vezi că bălăriile sunt destul de înalte.
‎Ai senzația că a ascuns-o.
‎Că s-a descotorosit de ea,
‎la fel cum scapi de o canapea, de o saltea
‎sau de o sumedenie de lucruri ‎care erau aruncate acolo.
‎Poliția a găsit-o ‎într-o stare de descompunere avansată.
‎Avea încă lănțișorul ‎pe care-l purta în seara de la Texas Moon.
‎Clyde a spus că s-a dus cu Ellen ‎la un ochi de apă
‎și ea a vrut să înoate în pielea goală.
‎A spus că a aruncat o privire ‎și a văzut-o plutind pe apă.
‎Se înecase.
‎Conform versiunii lui Clyde ‎despre înecul lui Ellen Beason…
‎s-a panicat, ‎a pus-o în spatele camionetei,
‎iar apoi, în drum spre spital, ‎cum declară el,
‎a decis să arunce corpul ‎de teamă să nu fie suspectat de crimă.
‎Atunci a pus-o sub canapea și anvelope.
‎Când vezi pe cineva care…
‎aruncă un trup într-un loc ‎unde e atâta gunoi,
‎e clar că nu o vedea ca pe o persoană.
‎Nu o vedea ca pe un om.
‎O vedea ca pe un gunoi ‎pe care trebuia să-l ascundă
‎de poliție și autorități.
‎Cred că asta spune mult despre un om.
‎Rămășițele lui Ellen Beason au fost duse ‎la medicul legist din comitatul Galveston.
‎A fost foarte expusă ‎intemperiilor de acolo.
‎E o zonă umedă.
‎Epiderma se deteriorase în natură.
‎Erau doar oase.
‎Medicul legist a indicat ‎că nici cauza, nici modul
‎decesului lui Ellen Beason ‎nu s-au putut stabili.
‎Singura acuzație ‎pe care a putut-o aduce procurorul a fost
‎alterarea probelor,
‎aruncarea cadavrului lui Ellen Beason.
‎Învinuirea adusă ‎a fost profanarea unui cadavru.
‎A fost condamnat.
‎A primit o amendă de 2.000 $ ‎și un an de închisoare.
‎După cazul profanării unui cadavru ‎și un an în arestul comitatului,
‎Clyde Hedrick era un om liber.
‎Fusese judecat. Fusese condamnat.
‎Nu prea mai aveam ce face în acel moment.
‎Când nu ai probe științifice, ‎te confrunți cu multe obstacole.
‎În zona aceasta din Houston, ‎avem condiții meteo dificile.
‎Furtuna a lovit Golful Mexic ‎cu ploi torențiale și inundații.
‎E pe o câmpie de coastă.
‎Avem uragane.
‎Și se inundă.
‎În sudul Texasului ‎s-au emis alerte de inundații.
‎Când vin uraganele, ‎sunt destul de violente.
‎Uraganul Gilbert a făcut ‎cel puțin 66 de morți
‎și daune de miliarde de dolari.
‎Oamenii înțeleg ‎că apa afectează serios probele,
‎distruge ADN-ul
‎și multe detalii pe care le caută poliția ‎când instrumentează un omor.
‎Apa accelerează descompunerea, ‎dar și căldura de aici o face.
‎Avem o căldură incredibilă.
‎De multe ori din cadavrele fetelor ‎s-au găsit doar oseminte.
‎Cazurile din Calder Road
‎au fost cumva întrepătrunse,
‎mai ales de cronologia lui Ellen Beason.
‎Dacă erau asemănări între cele două, ‎putea fi același făptaș.
‎De vreme ce Ellen a dispărut în 1984,
‎anul de după dispariția lui Heide Fye,
‎trebuia să luăm în calcul ‎că pot fi legate.
‎Povestea spusă de Clyde ‎despre Ellen Beason nu avea nicio logică.
‎Și moartea ei a survenit ‎în aceeași perioadă
‎când au fost găsite celelalte trei femei ‎în Câmpiile morții din Texas.
‎League City și Dickinson nu sunt ‎prea departe unul de celălalt.
‎Drept urmare, când Clyde Hedrick ‎devine principalul suspect
‎în omorul lui Ellen Beason,
‎devine și unul dintre principalii suspecți ‎din Câmpiile morții din Texas.
‎Dar pe atunci,
‎fiindcă erau cazuri nesoluționate,
‎aveam probleme cu poliția la fel ‎cum aveți și voi probleme cu poliția.
‎POLIȚIA DIN LEAGUE CITY A REFUZAT ‎SĂ FIE INTERVIEVATĂ PENTU ACEST DOCUMENTAR
‎Când l-am contactat prima dată ‎pe Tim Miller,
‎a petrecut toată ziua cu mine,
‎vorbind despre Laura și cum se zbătea încă
‎să găsească persoana ‎care îi ucisese fiica.
‎Unul dintre primele lucruri spuse de Tim ‎a fost: „Trebuie să te uiți
‎la cazul lui Ellen Beason ‎și Clyde Hedrick.”
‎Mi-a intrat în vizor ‎în clipa în care am aflat de Ellen Beason.
‎Și fac ce ar face orice părinte,
‎pun întrebări, să aflu mai multe ‎despre acest dubios.
‎Aceasta e casa mea din Dickinson.
‎Două case între a mea și a lui Clyde.
‎FOSTA CASĂ A LUI CLYDE HEDRICK
‎Aici locuia Clyde.
‎Nu l-am cunoscut.
‎Cred că poate l-am văzut o dată
‎când avea pană și i-am dat o anvelopă.
‎M-am dus la atelierul meu de-acolo. ‎Erau anvelopa și janta.
‎I le-am adus și am zis: ‎„Uite, am una care se potrivește.”
‎A zis: „Cât face?”
‎Iar eu: „Nimic. Pari un tip muncitor.”
‎Și cred că era Clyde.
‎Una dintre prietenele Laurei ‎care mă mai contactează spune
‎că ieșea cu Laura la plimbare
‎și făceau un ocol mare
‎pentru că Laura se temea de Clyde Hedrick.
‎Nu știu ce s-a petrecut în acea dimineață.
‎Pot doar să speculez.
‎Fie c-a fost un accident, ‎fie ceva natural,
‎de ce ai arunca un cadavru
‎cum a făcut el, ca pe-un gunoi ‎la marginea drumului,
‎dacă n-ar fi vorba de altceva?
‎Ellen Beason.
‎Mama îl întreba pe Clyde de ea și…
‎orice răspuns îi dădea ‎era destul de bun pentru ea
‎fiindcă nu l-a părăsit.
‎L-a ținut lângă ea.
‎Și, așa, s-au…
‎S-au căsătorit.
‎Problema la genul acesta de crime nu e ‎că polițiștii au fost cinici.
‎Nu c-au fost sceptici.
‎Ci pur și simplu nu știau ce să facă.
‎Știi ce? Dacă vrei să comiți o crimă,
‎fă-o aici ‎fiindcă sigur nu pot s-o rezolve.
‎În anii '70, s-au confruntat cu o duzină ‎de crime în această zonă a statului.
‎Apoi, în 1986,
‎au găsit trei cadavre ‎într-o perioadă de doi ani,
‎toate pe o rază de 50 de metri.
‎A fost un singur criminal?
‎Au fost mai mulți?
‎Ce se petrecea?
‎Nu se știa.
‎Iar apoi…
‎s-a întâmplat din nou.
‎CÂMPIA CALDER ROAD
‎Poliția e derutată de ultima descoperire
‎de la ceea ce unii numesc ‎o câmpie a morții.
‎Cadavrul unei a patra femei ‎a fost găsit acum 14 zile.
‎Alt cadavru e găsit pe același teren.
‎Al patrulea cadavru, găsit în același loc.
‎O luăm de la capăt!
‎Subtitrarea: Andrei Albu