A hely megszállottja lettem.
Egyik este kijöttem ide. Nálam volt a .357-es Magnumom.
Hatszor lőttem, remélve,
hogy kijönnek a zsaruk.
De nem jött senki.
75 éves vagyok. Maga szerint ezt akarom csinálni mindennap?
De megteszem.
A végsőkig fogok harcolni azért,
hogy kiderítsem, ki ölte meg a lányomat.
A Calder-mező egy igazi rejtély.
Ahol rossz dolgok történnek.
A rendőrség értetlenül áll a gyilkos mezőn történt eset előtt.
A League City-i mezőn találták a testeket.
A Gyilkos Mezők.
Ha valaki itt szabadul meg a testtől, könnyen megúszhatja.
Brutális gyilkosság volt.
Méghozzá itt, a közelünkben.
Galveston megyében 1983 óta szokatlanul sok rejtélyes eltűnés történt.
A forgalmas autópálya közelében
lányokat és nőket raboltak el és öltek meg.
Egyszer csak, bumm, köddé vált.
Eltűnt.
Több mint két tucat áldozat volt.
Egy gyilkos volt? Vagy több?
Tudja, mit? Ha bűnt akar elkövetni,
itt tegye meg, mert úgysem kapják el.
Ijesztő történet.
Sorozatgyilkosokat engedtünk szabadon.
Zöld utat adtak neki, hogy továbbra is lányokat öljön.
Ezek elég hírhedt esetek.
A világ talán elfelejtette, de a családok nem.
Bárki is tette, bűnhődnie kell.
A családok választ érdemelnek.
A szeretteink pedig igazságszolgáltatást.
A kerítés mellé tegyél jelet!
Az új információ az egész ügyet megoldhatja.
A látottak és hallottak után,
szeretném, ha mindenki tudna róla.
Nyilvánosságra akarom hozni.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Ha ma végigmegyünk az I-45-ösön,
két világot láthatunk:
a külvárosi világot, mely dél felé húzódik,
és még ott van a régi déli partvidék,
amire már senki nem emlékszik.
Ahogy Houstonból dél felé megyünk az I-45-ösön,
mindkét oldalon kisvárosokat találunk.
Sok üres mező, öböl, víztározó
és petrolkémiai üzemek húzódnak a part mentén.
Sok régi olajmező és mocsár van
Houston és Galveston között.
Ezek elszigetelt helyek.
A gyilkosok könnyen el tudták rejteni a holttesteket.
Bizonyos helyek elrejtik a holttestet,
az ember elhajt, és már meg is úszta.
Ez az úgynevezett Gyilkos Mező.
A Calder úti mezők egy petrolkémiai cég tulajdonában voltak.
Hatalmas, üresen álló földterületek,
ahol csak egy lovas ösvény húzódott.
Egy zsákutcában végződő földút.
Nincs semmi a környékén.
A nevem Richard Rennison.
Az FBI különleges ügynöke vagyok Texas Cityben.
A pályafutásomat a League City-i rendőrségen kezdtem.
Akkor találkoztam először a Gyilkos Mezőkkel.
Ez egy komoly ügy volt az osztályon. Kevesen voltunk.
Arra gondoltam, szívesen dolgoznék az ügyön,
tapasztalatot szereznék.
Amint az FBI-hoz kerültem, ez meg is történt.
A fákon túl, az út túloldalán
házak és lakókocsik vannak.
Ez 300-400 méter.
A Calder úton élt egy házaspár.
A gyerekük kint játszott az udvaron,
és a kutyájuk beszaladt az erdőbe.
Kicsit később visszajött, és valami kerek volt a szájában.
Azt hitték, talált egy labdát.
Odamentek, hogy kiderítsék.
A kutya szájában egy emberi koponya volt.
Találtak egy csontvázat is.
Két évvel később…
néhány fiú ugyanazon a környéken biciklizett.
Egy újabb női csontvázat találtak.
Míg a rendőrség bizonyítékok után kutatott,
ami alapján azonosíthatják a második áldozatot…
egy harmadik csontvázra bukkantak.
Huszonöt méterre a második lánytól.
Ez annyira…
másmilyen volt. Sűrű növényzet, kivéve a kis ösvényt.
Nem lehetett csak úgy körbesétálni.
Ez az a hely, ahol…
megtalálták őket.
Három áldozat pár méterre egymástól.
Nagyon közel voltak.
Az illető ugyanoda járt vissza.
Hűha!
A Calder úti gyilkosságok
már régóta kísértik Texas ezen részét.
Volt, hogy engem is kísértett.
A férjemmel Houstonból lekocsikáztunk Galvestonba
hétvégente, vagy elmentünk a partra.
És egy hirdetőtáblán ott volt az egyik lány arcképe.
Épp egy finom vacsorát szeretnél elfogyasztani,
és azon gondolkozol:
„Vajon miért hal meg ennyi nő itt?”
Én pedig folyamatosan gyűjtöttem a megjelenő cikkeket.
Akkor kezdtem el írni a könyvet.
Ezek régi esetek,
nem volt előrehaladás, amikor nekiálltam írni.
De a családok életben tartották őket.
És Tim Miller volt az első ember, akit felkerestem.
Amikor megkapunk egy ügyet,
én vagyok az, aki azt mondja a családnak:
„Tudom, min mennek keresztül.”
„Tudom.”
Kezdesz vedleni, pajtás.
A legelső holttestet ezzel a lóval találtam.
Ezért hívjuk Equu-Keresésnek.
Tizenegy országban és 42 államban jártunk.
Soha nem kértünk egy centet sem.
Tim Millert szinte mindenki ismeri
itt az öböl partján.
Az az elképzelés, hogy ha valaki eltűnik,
akit senki sem keres, akkor Tim közbelép.
Odamegy és elkezdi keresni.
De…
amikor beszélek vele, arra gondolok, még mindig Laurát keresi.
Szünetet tartok.
Sosem felejtem el azt a napot, amikor a lányom eltűnt.
Mintha tegnap lett volna.
Háromnegyed hétkor leparkoltam.
Laura mondani akart valamit.
Megkérdeztem, miről van szó.
Erre ő: „Vernon átjöhet ma este?”
Vernon a barátja volt.
Mondtam: „Persze, nyugodtan.”
„Anyád pakolászni fog, én pedig a kertben fogok grillezni.”
„Ha anya hazajön délben, elvisz a telefonfülkéhez.”
Akkor költöztünk be a házba.
És még nem kötötték be a telefont.
Laura anyja hazaért, és elvitte a telefonfülkéhez.
Laura telefonált.
Az anyja siettette: „Gyere már, mert elkések a munkából!”
Erre Laura: „Még beszélgetek Vernonnal, majd gyalog hazamegyek.”
Alig egy kilométerre laktunk a fülkétől.
Később én is hazaértem, majd Laura anyja is hazajött.
Valaki kopogott. Vernon volt az.
Kérdeztem, hol van Laura, de nem tudta.
Laura nem ért haza.
Pánikba estünk.
Tizenhat éves volt. Rohamai voltak.
Ezért naponta kétszer Dilantint kellett szednie,
különben rosszul lett.
„Egek! Laura gyalog jött haza a boltból.
Biztos rohama volt.”
„Valószínűleg kórházba került, és nem tudják, ki ő.”
Elmentünk két kórházba is, de nem találtuk meg.
Laura nem volt ott.
A rendőrségen bejelentettük az eltűnését,
de azt mondták, biztos megszökött.
„Menjenek haza, majd biztos telefonál!”
Millerék ugyanazt a választ kapták, mint megannyi szülő.
„Ó, biztos csak elszökött!”
„A barátainál van. Legyenek türelemmel, hazajön.”
Laura szerette a zenét.
Linda Ronstadtet. A Fleetwood Macet.
Sok barátja volt.
Talán az átlagnál zűrösebbek voltak.
Néhányuk füvezett, és bajba keveredett.
Mindenki arra vágyik, hogy elfogadják.
Millerék a texasi Dickinsonban laktak,
de aztán League Citybe költöztek,
hogy Laura másik iskolába járhasson.
LAURA MILLER HÁZA
És tiszta lappal kezdhessen.
Mondtam a rendőrségen:
„Laura bajba van. Be kell vennie a gyógyszerét.”
Nem felejtem el, amit a nyomozó mondott:
„Laura okos lány. Bárhol be tudja szerezni a gyógyszerét.”
Szerintem a rendőrség Laura eltűnését
nem vette olyan komolyan, mint kellett volna.
Bár Tim akkor még nem tudta,
de nem ő volt az első környékbeli lány, aki eltűnt.
Volt egy Heide Fye nevű lány is.
A következő felvétel
néhány évvel ezelőtt készült.
Én szerepelek rajta, Heide és anyám.
Egyik nap karácsony tájékán
Heide vett nekem egy magnót.
Mondj valamit, hátha megmozdul a tű!
Tű, rajta!
Heide 1958-ban született
Joe és Janie Villareal lányaként, ők a nagyszüleim.
A világ Heide Fye néven ismeri.
De a családunk Heide-nek ejtette.
A nagynéném egy ragyogó csillag volt,
ami kialudt, amikor eltűnt.
1983. október 7.
A lányom, Heide épp Houstonba készült.
A kis lakókocsihoz, amit a barátja rendbe hozott.
Azt tervezték, hogy a lakókocsit anyám udvarába vontatják.
Ott akartak élni, és némi pénzt spórolni.
Mikor indulásra készen állt, még bekukkantott hozzám.
Azt mondta: „Apa, holnap találkozunk.”
A bolthoz indult.
A telefonfülkénél lehetett,
felhívta a barátait, hogy valaki el tudja-e vinni.
De…
soha nem érkezett meg Houstonba.
A bolt eladója azt mondta, ő látta, hogy felhív valakit
a telefonfülkéből.
A telefonfülke egy kihalt környéken van.
Nincs az utcán világítás.
Úgy döntöttünk, a rendőrségre megyünk.
Nem ismerem az eltűnésének pontos körülményeit,
mert senki sem tudja.
Heide egy átlagos, 25 éves lány volt, aki a Texas Hold nevű bárban dolgozott.
Aztán eltűnt.
A League City-i rendőrség szerint
csak menekülni akart, és felesleges volt aggódni.
Várni kell pár napot. Majd visszajön.
Nem kell a médiához fordulni.
Nem kell plakátokat kitenni.
Csak várni kell.
A nagyapám nem tudott ölbe tett kézzel ülni.
Ő nem az a fajta.
Nagyon kötődött hozzám és a babához,
hogy ilyesmit tegyen.
Meg kell találnom!
A nagyapám minden áldott nap őt kereste.
Kihallgatta az éjszakai bárok vendégeit,
és folyton a várost járta.
Leírtam, amit mondtak nekem.
Majd hazajöttem, és felmondtam erre a szalagra.
Naponta két-három felvételt is készített.
Leírta az emberek kinézetét, akikkel beszélt.
Neveket, telefonszámokat írt fel.
Tudom, hogy ezek az emberek tudnak valamit.
Tudják.
A maradványait csak 1984 áprilisában találták meg.
Fél évvel később.
És a maradványait a Calder-mezőn
elég szörnyű körülmények között találták meg.
HEIDE FYE MARADVÁNYAI
A fákon túl, a másik oldalon,
az egyik háznál lévő kutya hozta elő a csontjait.
Egy emberi koponyát talált.
EMBERI KOPONYÁT TALÁLTAK
FOGAI ALAPJÁN AZONOSÍTOTTÁK HEIDE M. VILLAREALT
Heide koponyája volt.
A rendőrség kivonult, és átkutatták a mezőt.
És megtalálták Heide testét egy fa alatt.
Elnézést!
Már erősen oszlásnak indult.
A csontokat elhordták az állatok,
így nem igazán lehetett kivenni,
hogy mit tett vele a gyilkos.
Szóval nem sok információ származott belőle.
A halál oka valamilyen ütés lehetett.
Súlyos bordatörést szenvedett.
A rendőrség csak akkor kezdett vele foglalkozni,
miután megtalálták a maradványait.
Talán hallgatniuk kellett volna a családra.
1:45 van.
Visszamegyek a Texas Holdba.
A Texas Holdtól, ahol Heide dolgozott,
a Calder út úgy hat-hét kilométerre van.
CALDER ÚTI MEZŐ
Átadtam a neveket a rendőrségnek, hogy nézzenek utána.
De ez még nem minden, mert tovább nyomozok.
Több gyanús ember is volt,
akik közel álltak Heide-hez,
akikről úgy gondolta, hogy ki kell őket kérdezni,
de úgy érezte, nem olyan választ kapott tőlük,
mint amiben reménykedett.
Több különböző gyanúsított is volt,
de egyik ellen sem volt elég bizonyíték a vádemeléshez.
A legtöbbször,
amikor a naplóit olvassuk, vagy a felvételt hallgatjuk,
csalódást érezni a hangjában.
Tenniük kell valamit.
A kislányom nem halhat csak így meg.
Heide holttestét 1984 áprilisában találták meg.
És Laura szeptemberben tűnt el.
A sarkon volt egy telefonfülke.
A telefonfülke, ahol Laurát utoljára látták,
ott látták Heide-t is utoljára.
Elég hamar összeállt a kép,
hogy ez a két eset összefügg.
Visszamentünk a rendőrségre, és azt mondtuk:
„Tudunk a lányról, akit megtaláltak. Heide Fye a neve.”
„A közelben laknak.”
Az a nyomozó belém fojtotta a szót:
„Először is, mondtam már, ez egy különálló ügy.”
„Heide egy bárban dolgozott. Zárás után valaki elrabolta.”
„Aztán megölték és kidobták.”
Azt mondták, ne beszéljünk Heide családjával.
„Próbálják túltenni magukat Heide elvesztésén.”
Heide szülei nem igazán ismerték Timet.
És ahogy Milleréknek, nekik is azt mondták, ne beszéljenek senkivel.
Nem szóltunk egy szót sem, ahogy utasítottak minket,
és a családon kívül senki mással nem beszéltünk az ügyről.
A családok egyedül érezték magukat.
Úgy érezték, magukra hagyták őket.
Mivel a rendőrök nem igazán nyomoztak,
a szülők magukra vállalták a feladatot.
Megkérdeztem: „Átkutatnák a területet, ahol Heide-t megtalálták?”
Konkrétan rákérdeztem, hogy hol van az a hely.
„Tudni akarjuk, hogy odamehessünk.”
Azt mondták, hogy magánbirtok.
„El van kerítve, nem lehet bemenni.”
Én tovább könyörögtem.
„Maguk szerint nincs hasonlóság a két eset között?”
Meggyőztek róla, hogy elment az eszem.
Volt itt egy ösvény.
Tele volt szeméttel és régi hűtőkkel,
meg egyéb lomokkal, amit idehordtak.
Pár kölyök itt motorozott,
és fura szagot éreztek onnan.
Odamentek, és…
egy lányt találtak.
Amikor a nyomozók és a helyszínelők megérkeztek,
nem tudták, ki az áldozat,
de a kórboncnok szolgált némi információval.
Úgy 20-30 év körüli lehetett.
Rés volt a fogai között.
Azt írta a papírra, hogy ismeretlen nő.
A nyomozók és a helyszínelők
további bizonyítékokat kerestek.
És találtak egy másik női holttestet.
Egy azonosítatlan testet találtunk
nagyjából 100 méterre az elsőtől.
CALDER ÚTI MEZŐ HEIDE FYE HOLTTESTE
ISMERETLEN ÁLDOZAT 3-AS SZÁMÚ ÁLDOZAT
Már tudtam, amikor megjelent az újságban.
Két női holttestet találtak.
Szóval…
Emlékszem arra a napra.
A holttestek fák alatt hevertek. Egymás közelében.
És a hátukon feküdtek.
Mintha valaki odafektette volna őket.
Az ismeretlen nőt egy .22-es kaliberű fegyverrel lőtték le.
Egy golyó fúródott a gerincébe.
Ekkor kezdték vizsgálni a másik testet.
Fogászati leleteket használtak.
CALDER ÚTI MEZŐ
És kiderült, hogy Laura maradványai voltak.
Laurától nem messze találtak egy kék kockás inget.
Az ing foltos volt,
de a 80-as években még nem volt DNS-vizsgálat.
De a rendőrség megjelölte az inget az ügy számával.
Két holttest egy napon.
Azon a napon 1986 februárjában tényleg elfajult a helyzet.
1984-ben készült egy film a Vörös Khmer-mozgalomról
a Gyilkos mezők címmel.
A Gyilkos mezők.
Miután egyre több holttestet találtak a Calder úton,
az emberek elnevezték a helyet Texasi Gyilkos Mezőnek.
Ettől kezdve az ügy nagyobb nyilvánosságot kapott.
Egyik a másik után,
a fiatal nők rituális gyilkosságai,
mintha valami műalkotássorozat részei lennének.
És senki sem tudta összeilleszteni a kirakós darabjait.
Laura 17 hónapon át ott volt.
Ott, ahol kértem, hogy keressék.
Miért nem csinálták, amit kértem tőlük?
Akkor megtalálták volna.
Már halott lett volna, de…
biztos maradt volna valami bizonyíték.
Valószínűleg meg tudták volna állapítani a halál okát.
Nagy a fájdalmam.
Nekem kellett volna…
tovább folytatnom, és beszélni Heide szüleivel.
De nem tettem meg.
Tudom, milyen magatehetetlennek lenni, amikor nem tudod, mitévő légy,
mert tudom, mi az, amit nem tettem meg
a saját lányomért.
Ha Heide apjával már az elején összefogunk,
most nem itt tartanánk.
És tudják, mit? Pont ez az, ami miatt Heide apja
ideje korán elhunyt.
Szegénynek megszakadt a szíve.
Szörnyű lehet elveszíteni a lányodat.
El sem tudom képzelni.
Egy kisvárosban, ahol alig van erőszak,
de aztán hirtelen két év alatt
emberrablások és gyilkosságok történnek,
az elég szokatlan.
Az emberek ekkor jöttek rá,
hogy sorozatgyilkos van köztük, és szembe kell nézniük a valósággal.
Az, hogy valaki szabadon garázdálkodik,
embereket öl, és nem vonják felelősségre, engem kikészít.
Mi történik itt?
1971 óta már több fiatal nőt is megöltek.
A 70-es években Houstonnak egymillió lakosa volt.
Itt volt a NASA Űrközpontja.
Fürödtek az olajban.
Az Exxont akkor alapították,
amely a világ legnagyobb olajfinomítója lett.
Fejlődő város volt.
Meg akartuk nézni, milyen egy nagyváros,
és eddig minden csodás.
Ez a kőolajipar központja itt, Houstonban.
Geológus vagyok. Gondoltam, megpróbálom.
Mindenki jól szórakozik.
A fejlődő Houstonban rengeteg álláslehetőség volt.
Sokan költöztek ide.
Az I-45-ös mentén kisebb városok jöttek létre,
melyekből idővel külvárosok lettek.
Bevásárlóközpontok, lakóövezetek, külvárosok.
Minden fejlődött.
És ott voltak a vándormadarak.
A sötét múltú férfiak.
Sokan jöttek hétvégére strandolni, aztán hazamentek.
Végül ez a két kultúra egybeolvadt.
Ő itt Maria Johnson.
Ő pedig a barátnője, Debbie Ackerman.
Tizenöt évesek voltak, amikor 1971 novemberében eltűntek.
Debbie Ackerman vízisíbajnok volt.
Tizenöt évesen.
Legjobb barátok voltak.
Fiatal szörföslányok.
Csak élték az életüket.
Aztán eltűntek.
A holttestüket elég hamar megtalálták.
November 17-én megtalálták a 15 éves Maria Johnson holttestét
egy Houstontól 80 kilométerre fekvő tóban.
Másnap ugyanitt megtalálták a 15 éves Debbie Ackermant is.
Becslésem szerint a test körülbelül 48-60 órán át volt a vízben.
Az ő eltűnésük előtt már történt más rejtélyes eltűnés is.
November 26-án megtalálták a 13 éves Colette Wilson csontjait
az Addicks-víztározóban, Houstontól 15 km-re nyugatra.
Ezek a lányok az I-45-ös mentén tűntek el.
Egyedül vagy párban.
Az elmúlt hat hónapban
hét 13 és 21 év közötti lányt és fiatal nőt
gyilkoltak meg Houston környékén.
Az évek csak múltak.
Kegyetlen gyilkosságok történtek.
És senki nem tudta, ki a tettes.
A rendőrök nyomok után kutatnak,
de attól félnek, újabb holttesteket találnak.
1971-től 1977-ig.
Tizenegy lány.
Semmi válasz.
Ebben az időszakban
a parkolókban még nem voltak kamerák.
Nincs rendszámolvasó az autópályák szélén.
Tizenegy különböző illetőségű hatóság járt el.
A rendőrök nem osztották meg egymással az információkat.
Ez bizonyítja, hogy az I-45-ös mentén,
ha valaki megúszott egy gyilkosságot,
akkor azt hihette, hogy mindet megússza.
A 80-as években a gyilkosok egy új csoportja jelent meg,
akik az I-45-ös különböző szakaszain ténykedtek egészen League Cityig.
A Texasi Gyilkos Mezőkön.
Sokszor utaztunk az autópálya azon részén Galveston felé és vissza.
Szinte egész életemben.
Ahogy a lányoknak általában,
a szüleim nekem is sokat beszéltek az óvatosságról.
A szüleim még óvodáskoromban elváltak.
A dolgok ötödikes koromban változtak meg.
Az anyám…
megismerkedett valakivel.
Hazahozta és bemutatta
nekem és a bátyámnak.
Számomra ő is csak egy újabb pasi volt, akiről nem tudtam,
meddig lesz velünk.
Anyám kedvelte.
Clyde Hedricknek hívták.
Ez volt az a szórakozóhely,
ahol „véletlenül” összefutott anyámmal.
Miért így mondja?
Mert ez volt a terve.
Clyde Hedrick jóképű férfi volt annak idején.
Fekete cowboykalapban járt.
Szeretett bárokban járni, táncversenyekre.
És gyakran megnyerte a versenyeket.
Nőcsábásznak tartotta magát.
Mint Casanova szélhámos kiadásban.
Pár dolgot kiderített,
így tudta,
anyám hová ment.
És a bárban találkoztak.
Anyám pedig hazavitte.
Mert
tudott táncolni.
Clyde Hedrick az építkezések miatt jött Houstonba
a 70-es, 80-as években.
Floridából költözött ide,
és tetőfedőként dolgozott.
Az építőiparban mindenkit felvesznek, anélkül, hogy leellenőriznék.
Akkoriban nem tudtunk sokat róla, de aztán…
egyre több minden kiderült,
mert apám utánanézett.
Kinyomtatta a rendőrségi jelentéseket.
Miért is volt Clyde börtönben?
Azt hiszem, azért mert…
meggyalázott egy hullát.
Kiderült, hogy Hedrick belekeveredett egy rejtélyes halálesetbe.
Egy Ellen Beason nevű nőről volt szó.
Ellen Beason egy fiatal nő volt,
aki a szüleivel és testvérével élt a texasi Friendswoodban.
Huszonéves volt.
Jó állása volt.
Szeretett táncolni.
De ez megváltozott, amikor Clyde Hedrickkel találkozott.
1984 júliusában a barátnője, Candy Gifford elvitte Ellent
a Texas Hold nevű bárba,
és bemutatta Clyde Hedricknek.
Rögtön egymásra kattantak.
Amikor Ellen másnap nem ment be a munkahelyére,
a barátai és a rokonai sehol sem találták,
megkérdezték Clyde-ot.
„Hol van? Mi történt?”
Clyde Hedrick azt mondta, Ellen beszállt egy furgonba,
és a barátaival távozott.
Ahogy teltek a hetek,
Candy aggódni kezdett.
Candy gyakran beszélt Ellenről Clyde-nak.
Aki emiatt egyre türelmetlenebb lett.
Egy nap Clyde-nál betelt a pohár.
Vita közben így szólt: „Jó, megmutatom, hol van.”
Clyde elvitte Candy Giffordot
a Galveston-szigetre vezető híd környékére.
Egy döcögős földúton mentek.
Volt egy kis épület a vasúti sínek közelében.
Egy régi kanapén gumiabroncsok voltak,
amit kidobtak az út szélén.
Eltávolította őket.
És Candy ekkor látta meg Ellen Beason maradványait.
Hat hónap telt el Ellen eltűnése óta.
Hogy Candy miért csak hat-hét hónap múlva ment el a rendőrségre,
azt nem tudom megmondani.
De szerintem félt Clyde-tól.
Mert akkor este
Clyde azt mondta:
„Ha bárkinek elmondod, veled is ez fog történni.”
Tudjuk, hogy a Texas Hold is abban az irányban van,
nem a közelben,
hanem legalább 30-40 kilométerre.
A gyér forgalom miatt a gaz magasra nő.
Ez egy félreeső terület.
Ő is ugyanúgy megszabadult a nőtől,
ahogy más kidobja ide a kanapéját,
vagy bármi mást, ami feleslegessé vált.
A rendőrség már elég rossz állapotban találta meg.
Még mindig rajta volt a nyaklánc, amit aznap este a bárban viselt.
Clyde azt mondta, Ellennel elmentek a tóhoz,
és a nő meztelenül akart fürdeni.
Azt mondta, mire meglátta, már a víz felszínén lebegett.
Megfulladt.
Clyde előadta, hogy amikor Ellen megfulladt,
ő bepánikolt, és a kocsija hátuljába tette,
aztán, elmondása szerint, úton a kórház felé
úgy döntött, hogy megszabadul tőle, mert félt, hogy gyanúba keveredik.
Így hát elrejtette a kanapé és gumik alá.
Amikor valaki…
egy szemétdombra dob egy holttestet,
arra nem emberként tekint.
Nem embernek látta őt.
Úgy tekintett rá, mint a szemétre, amit el kell rejtenie a rendőrség elől.
Ez sokat elárul az illetőről.
Ellen Beason holttestét a Galveston megyei halottkémhez vitték.
Eléggé ki volt téve a külső tényezőknek.
Ez egy vizes terület.
A bőre már rég lebomlott.
Csak csontok voltak.
A halottkém azt mondta, hogy sem a halál oka, sem a módja
nem állapítható meg.
Az ügyészség egyetlen vádpontot tudott felhozni,
hogy bizonyítékot hamisított
Ellen holttestének elrejtésével.
Ezt akkoriban hullagyalázásnak nevezték.
El is ítélték.
Fizetnie kellett 2000 dollárt, és egy évre lecsukták.
Miután egy évet töltött a megyei börtönben,
Clyde Hedricket szabadon engedték.
Bíróság elé állt és elítélték.
Nem igazán tudtunk mit tenni.
Ha nincs tudományos bizonyítékunk, az megnehezíti a helyzetet.
Houstonnak ezen a részén szélsőséges az időjárás.
A vihar özönvizet és áradást okozott az Öböl partján.
Egy parti síkságon fekszik.
Hurrikánok is vannak.
És áradások.
Egész Dél-Texas víz alatt van.
A hurrikánok brutális pusztítást végeznek.
A Gilbert-hurrikán legalább 66 halálesetet
és több millió dolláros kárt okozott.
Az emberek tudják, hogy a víz elmossa a bizonyítékokat,
tönkreteszi a DNS-t,
vagyis azokat a dolgokat, amik segíthetnék a rendőrök munkáját.
A víz felgyorsítja a bomlást, de idelent még a hőség is rátesz.
Hihetetlen forróság van.
Ezért a lányok esetében sokszor csak csontokat találtak.
A Calder úti esetek összefüggtek Ellen Beason ügyével,
főleg az időpontokat tekintve.
Ha két eset között hasonlóság áll fenn, ugyanaz lehet az elkövető.
Mivel Ellen 1984-ben tűnt el,
vagyis egy évvel Heide Fye eltűnése után,
ezért meg kellett vizsgálnunk, hogy összefüggnek-e.
Amit Clyde mesélt Ellen haláláról, annak nem volt semmi értelme.
És a halála ugyanakkor történt
amikor a három másik nőt megtalálták a Texasi Gyilkos Mezőkön.
League City és Dickinson nincsenek messze egymástól.
Amikor Clyde Hedricket meggyanúsították
Ellen Beason megölésével,
ő lett a Texasi Gyilkos Mezők fő gyanúsítottja is.
De abban az időben,
mivel ezek megoldatlan ügyek voltak,
nekem is meggyűlt a bajom a rendőrséggel, akárcsak magának.
Amikor először beszéltem Tim Millerrel,
az egész napot velem töltötte.
Lauráról beszélt, és arról, hogy még mindig azért küzd,
hogy megtalálja azt, aki megölte a lányát.
Tim már az elején az mondta nekem: „Nézzen utána
az Ellen Beason-ügynek és Clyde Hedricknek!”
Már akkor gyanús lett nekem, amikor Ellen Beasonről hallottam.
Azt tettem, amit minden szülő tenne:
megpróbáltam többet megtudni erről a sunyi alakról.
Ez az én házam itt, Dickinsonban.
Clyde háza két házzal odébb van.
Itt lakott Clyde.
Sosem ismertem.
Talán egyszer láttam,
amikor defektet kapott, és adtam neki egy abroncsot.
Eljöttem a műhelyembe, ahol volt egy abroncs és egy felni.
Elvittem neki, és azt mondtam: „Tessék, ez jó lesz.”
Kérdezte: „Mivel tartozom?”
Erre én: „Semmivel. Szorgalmas fickónak tűnsz.”
Szerintem Clyde volt az.
Laurának volt egy barátnője, akivel tartom a kapcsolatot,
és amikor Laurával sétálni mentek,
mindig kerültek egyet,
mert Laura félt Clyde Hedricktől.
Nem tudom, mi történt aznap reggel.
Csak találgatni tudok.
Akár baleset történt, akár természetes halál,
miért dobta ki a holttestet,
mintha csak valami út széli szemét lenne,
ha tényleg csak ennyi történt?
Ellen Beason.
Anyám megkérdezte róla Clyde-ot, és…
a válasz teljes mértékben kielégíthette,
mert nem küldte el.
Együtt maradtak.
Aztán végül…
összeházasodtak.
A gyilkosságok kapcsán a rendőrség nem volt cinikus.
Nem volt szkeptikus.
Csak nem tudta, mitévő legyen.
Tudja, mit? Ha bűnt akar elkövetni,
itt tegye meg, mert úgysem kapják el.
A 70-es években egy tucat gyilkosság történt az állam ezen részén.
Aztán 1986-ban
három holttestet találtak két éven belül,
alig 50 méterre egymástól.
Vajon egy gyilkos volt?
Vagy több?
Mi történt?
Nem volt rá válasz.
Aztán…
újra megtörtént.
CALDER ÚTI MEZŐ
A rendőrség értetlenül áll
a gyilkos mezőn történt eset előtt.
A negyedik áldozatra, egy nő holttestére, két hete bukkantak rá.
Egy másik testet is találtak ugyanott.
Egy negyedik holttest ugyanazon a helyen.
Megint megtörtént.
A feliratot fordította: Latkóczi Barbara