Tästä paikasta tuli minulle pakkomielle.
Eräänä iltana tulin tänne .357 Magnumini kanssa.
Ammuin sillä kuusi kertaa ja toivoin, että poliisit tulisivat.
Kukaan ei tullut.
Olen 75. Luuletko, että haluan yhä tehdä tätä joka päivä?
Mutta minä teen.
Yritän selvittää viimeiseen hengenvetooni saakka, kuka murhasi tyttäreni.
Calderin niitty on arvoituksellinen paikka.
Siellä tapahtuu pahoja asioita.
Poliisi on hämmentynyt viimeisimmästä löydöstä "kuoleman kentältä".
Ruumiit löytyivät League Cityn niityltä.
Kuoleman kentät.
Sinne on helppo jättää ruumis jäämättä kiinni.
Kyseessä oli raaka murha.
Ja se tapahtui takapihallamme.
Vuodesta 1983 saakka Galvestonin piirikunnassa on ollut paljon katoamisia.
Aivan tämän vilkkaan tien vieressä -
siepatut tytöt oli tapettu ja jätetty siihen.
Se tapahtui yhtäkkiä. Hän vain katosi.
Uhreja oli yli kaksi tusinaa.
Oliko asialla yksi tappaja vai useampia?
Rikos kannattaa tehdä täällä, koska sitä ei osata selvittää.
Se on pelottava juttu. Olemme päästäneet sarjamurhaajia vapaaksi.
Annoit hänelle luvan jatkaa tyttöjen tappamista.
Nämä ovat pahamaineisia tapauksia.
Maailma on ehkä unohtanut ne, mutta perheet eivät.
Haluan tekijöille rangaistuksia.
Perheet ansaitsevat vastauksia. Rakkaamme ansaitsevat oikeutta.
Laita merkki tuon aidan kohdalle.
Nämä uudet tiedot voivat olla avain koko juttuun.
Kaiken näkemäni ja kuulemani jälkeen -
haluan tuoda tämän tilanteen valokeilaan.
Haluan nostaa sen esiin pimeästä.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Jos ajaa päätietä 45 etelään,
siellä näkee kaksi maailmaa.
Esikaupunkimaailma levittäytyy kohti etelää.
Siellä on vielä myös rippeitä etelärannikon vanhasta maailmasta,
jota ei enää muisteta.
Kun ajaa päätietä 45 Houstonista etelään,
tien molemmin puolin on paljon pikkukaupunkeja.
On paljon autioita niittyjä, jokisuistoa, viivytysaltaita,
ja petrokemian laitokset myötäilevät rannikkoa.
Vanhoja öljykenttiä ja suoalueita on paljon Houstonin ja Galvestonin välillä.
Monet noista paikoista ovat yhä hyvin syrjäisiä.
Tappajat pystyivät piilottamaan sinne ruumiita helposti.
Tietyillä alueilla voi hävittää ruumiin, jatkaa matkaa ja päästä pälkähästä.
Tämä alue tunnetaan "kuoleman kenttinä".
Calder Roadin niityt omisti petrokemian yritys.
Alue on laaja, eikä siellä ole muuta liiketoimintaa kuin hevosvaelluksia.
Se oli päättyvä hiekkatie, jonka ympärillä ei ollut juuri mitään.
Olen Richard Rennison, FBI:n tutkintaryhmien johtaja Texas Cityssä.
Aloitin lainvalvojan urani League Cityn poliisissa.
Silloin jouduin ensi kerran tekemisiin "kuoleman kenttien" kanssa.
Se oli iso juttu pienelle laitoksellemme.
Halusin päästä tutkimaan noita tapauksia kerättyäni kokemusta.
Kun palasin sinne FBI:n leivissä, pääsin tapausten kimppuun.
Tien toisella puolella metsänrajassa on muutamia taloja ja asuntovaunuja.
Matkaa on reilut 300 metriä eli riittävästi, joten…
Eräällä pariskunnalla oli talo Calder Roadin varrella.
Heidän lapsensa oli leikkimässä pihalla, kun perheen koira karkasi metsään.
Koira palasi jonkin ajan päästä suussaan jotain pyöreää.
He luulivat, että koira löysi pallon.
He lähtivät tutkimaan asiaa.
Koiran suussa oli ihmisen pääkallo.
He löysivät myös luurangon.
ENSIMMÄINEN UHRI
Kaksi vuotta myöhemmin eräät pojat pyöräilivät samalla alueella.
He löysivät toisen nuoren naisen luurangon.
TOINEN UHRI
Ja kun poliisi etsi alueelta todisteita -
toisen tytön henkilöllisyyden selvittämiseksi,
löytyi kolmas luuranko.
KOLMAS UHRI
Parinkymmenen metrin päässä toisen tytön löytöpaikasta.
Maasto oli silloin erilaista. Kasvillisuus oli tiheää lukuun ottamatta polkuja.
Ei siellä voinut kävellä näin.
Tämä on se paikka, josta heidät löydettiin.
Kolme uhria löytyi vain metrien päästä toisistaan.
Tosi läheltä.
Tekijä palasi samaan paikkaan.
Calder Roadin murhat ovat vainonneet tätä osaa Texasista jo todella kauan.
Jossain vaiheessa ne alkoivat vainota minuakin.
Mieheni ja minä ajoimme Houstonista Galvestoniin -
viikonlopuksi tai käydäksemme rannalla.
Tien varressa oli kyltti, jossa oli tytön kuva.
PALKKIO AUTA MURHATUTKIMUKSISSA
Olimme menossa syömään hyvää ruokaa.
Mutta mielessäni pyöri vain:
"Miksi täällä kuolee niin paljon naisia?"
Keräsin lehtiartikkeleita tapauksista.
Aloin kirjoittaa kirjaa.
Jutut olivat vanhoja. Tutkinnoissa ei tapahtunut mitään, kun aloitin.
Mutta perheet pitivät tapaukset hengissä.
Tim Miller oli yksi ensimmäisistä, joihin otin yhteyttä.
Kun meidät kutsutaan mukaan juttuun,
voin mennä perheiden luo ja sanoa: "Tiedän, mitä käytte läpi."
Minä tiedän.
Sinulta lähtee karvaa.
Löysin ensimmäisen ruumiin, kun ratsastin tuolla hevosella.
Siksi nimemme on EquuSearch.
Olemme käyneet 42 osavaltiossa ja 11 eri maassa.
En veloita perheiltä mitään.
Tim Miller on tunnettu henkilö täällä Meksikonlahden rannikolla.
Ajatus siitä, että jossain on kadonneita,
joita kukaan ei etsi, on hänelle liikaa.
Joten hän menee ja tekee sen.
Mutta…
Joskus jutellessamme mietin, etsiikö hän yhä Lauraa.
Pidän tauon.
En koskaan unohda päivää, jolloin tyttäreni katosi.
Muistan sen kuin eilisen.
Istuin autossa ennen seitsemää. Laura halusi jutella kanssani.
Hän kysyi, voisiko Vernon tulla käymään illalla meillä.
Vernon oli hänen poikaystävänsä. Sanoin, että se oli hyvä ajatus.
"Äiti järjestelee tavaroita, ja minä grillaan pihalla.
Kun äiti tulee lounaalle, hän saa viedä sinut soittamaan."
Muutimme juuri tähän taloon.
Silloin puhelinta ei kytketty heti muuttopäivänä.
Lauran äiti vei hänet puhelinkopille.
Laura puhui puhelimessa.
Hänen äitinsä sanoi: "Vauhtia, Laura. Myöhästyn töistä."
Laura halusi jutella vielä Vernonin kanssa ja sanoi kävelevänsä kotiin.
Matkaa oli alle kilometri.
Myöhemmin minä ja Lauran äiti palasimme kotiin.
Vernon koputti ovellemme. Kysyin, missä Laura on. Hän ei tiennyt.
Laura ei päässyt kotiin asti.
Menimme paniikkiin.
Hän oli 16-vuotias ja sai kohtauksia.
Lauran piti ottaa Dilantinia kahdesti päivässä,
tai hän olisi ollut pulassa.
Laura oli ollut kävelemässä kaupalta kotiin.
"Hän on saanut kohtauksen ja makaa nyt sairaalassa vailla henkilötietoja."
Kävimme alueen kahdessa sairaalassa, eikä niissä ollut tunnistamattomia.
Lauraa ei löytynyt.
Teimme hänestä katoamisilmoituksen poliisille.
Poliisin mukaan hän oli karannut.
He sanoivat: "Menkää kotiinne odottamaan. Laura soittaa teille kyllä."
Millerit saivat vastauksen, joka annetaan monille vanhemmille.
"Hän vain karkasi.
Hän on ystäviensä kanssa. Olkaa kärsivällisiä. Hän palaa."
Laura rakasti musiikkia. Linda Ronstadtia, Fleetwood Macia.
Hänellä oli paljon ystäviä.
Hän oli ehkä vähän levottomassa porukassa.
Jotkut polttivat pilveä ja ajautuivat hankaluuksiin.
Kaikki hakevat hyväksyntää joltakulta.
Millerit olivat asuneet Texasin Dickinsonissa.
He muuttivat lähistölle League Cityyn saadakseen Lauran toiseen kouluun.
LAURA MILLERIN KOTI
Antaakseen uuden mahdollisuuden.
Sanoin poliisille, että Laura on pulassa ja tarvitsee lääkkeensä.
En unohda, kun rikostutkija sanoi minulle:
"Laura pärjää kaduilla ja saa lääkkeensä mistä tahansa."
Poliisi ei ottanut Lauran katoamista niin tosissaan kuin olisi pitänyt.
Mutta Tim ei tiennyt sitä,
että Laura ei ollut ensimmäinen alueella kadonnut tyttö.
Oli tyttö nimeltä Heide Fye.
Tämä seuraavaksi kuultava äänite on tallennettu joitakin vuosia sitten.
Äänet ovat Heiden, äidin ja minun.
Eräänä päivänä joulun aikaan Heide oli ostanut minulle nauhurin.
Sano jotain, niin nähdään, saatko neulan liikkumaan.
Neula, liiku!
Heide syntyi vuonna 1958 -
Joe ja Janie Villarealille, minun isovanhemmilleni.
Maailma tuntee hänet nimellä Heide Fye.
Perheessämme häntä kutsutaan Heideksi.
Tätini todellakin valaisi huoneen.
Se valo sammui, kun hän katosi.
7. lokakuuta 1983.
Tyttäreni Heide oli matkalla Houstoniin.
Pieneen asuntovaunuun, jota hänen poikaystävänsä remontoi.
Suunnitelmana oli siirtää asuntovaunu äitini takapihalle.
He aikoivat asua siinä ja säästää rahaa.
Kun hän oli valmis lähtemään, hän sanoi: "Isi, nähdään huomenna."
Hän aikoi kävellä kaupalle.
Hän kenties soitti puhelinkopista ja kyseli kavereiltaan kyytiä.
Mutta hän ei koskaan ilmestynyt Houstoniin.
Kaupan myyjä sanoi nähneensä Heiden soittavan puhelinkopista.
Hän soitti tosi syrjäisestä paikasta.
Siellä ei ole katuvaloja.
Päätimme mennä poliisin puheille.
En tiedä tarkalleen niitä olosuhteita, joissa hän katosi,
sillä kukaan ei tiedä.
Mutta hän oli tavallinen 25-vuotias tyttö, joka työskenteli Texas Moon -baarissa.
Sitten hän katosi.
League Cityn poliisin mielestä -
hän yritti vain päästä pois. Ei kuulemma kannattanut huolestua.
"Odotelkaa vielä pari päivää. Hän palaa. Ei tarvita mediaa eikä julisteita."
"Odottakaa vielä vähän aikaa."
Isoisäni ei aikonut olla tekemättä mitään.
Hän ei ollut sellainen mies.
Hän on liian läheinen minulle ja vauvalle tehdäkseen sellaista.
Minun on löydettävä hänet.
Isoisäni etsi häntä joka päivä.
Isoisäni jututti väkeä yökerhoissa ja ajeli ympäri kaupunkia kertomatta meille.
Kirjoitin muistiin, mitä he kertoivat,
ja kerroin asiat sitten tälle nauhalle.
Hän meni nauhurin ääreen pari kolme kertaa päivässä.
Hän kuvaili ihmisiä, joiden kanssa puhui.
Hän kirjoitti ylös nimiä ja puhelinnumeroita.
Tiedän, että nämä ihmiset tietävät jotain.
He tietävät.
Hänen ruumiinsa löydettiin vasta huhtikuussa 1984.
Kuuden kuukauden kuluttua.
Ruumiin löytyminen Calderin niityltä oli aika kauhea juttu.
HEIDE FYEN RUUMIS
Koira toi jäännöksiä yhteen toisen puolen metsänrajan taloista.
Koira löysi ihmisen pääkallon.
IHMISEN PÄÄKALLO LÖYTYI
VAINAJA TUNNISTETTIIN HEIDE M. VILLAREALIKSI
Se oli Heiden kallo.
Poliisi tuli paikalle ja alkoi tutkia niittyä.
Heiden ruumis löytyi puun alta.
Anteeksi.
Ruumis oli jo pitkälle mädäntynyt.
Eläimet olivat levitelleet luita,
joten oli vaikea nähdä mitään tappajaan viittaavaa merkkiä.
Emme siis saaneet paljon lisätietoa.
NAISEN RUUMIS TUNNISTETTU
Kuolinsyyksi epäiltiin tapaturmaa.
Kylkiluissa oli pahoja murtumia.
Vasta kun hänen ruumiinsa löytyi,
tapaus alkoi kiinnostaa poliisia oikeasti.
"Ehkä meidän olisi pitänyt kuunnella hänen perhettään."
Kello on nyt 1.45.
Menen takaisin Texas Mooniin.
Texas Moonista, jossa Heide työskenteli,
on Calder Roadille noin seitsemisen kilometriä.
Olen antanut nämä nimet poliisille tarkastettavaksi.
Niitä tulee lisää, sillä aion jatkaa etsimistä.
Oli useampia henkilöitä, jotka olivat tarpeeksi lähellä Heidea -
ja joita isoisän mielestä täytyi kuulustella.
Mutta hän ei tuntenut saavansa heiltä toivomiaan vastauksia.
Epäiltyjä oli useita,
mutta kenenkään kohdalla todisteet eivät riittäneet syytteeseen.
Usein hänen päiväkirjojaan lukiessa ja nauhoja kuunnellessa -
kuulee pettymyksen hänen äänessään.
Jotain täytyy tehdä.
Minun pieni tyttöni ei voi vain kuolla näin.
Heiden ruumis löydettiin huhtikuussa 1984.
Ja sitten Laura katosi syyskuussa.
Tuolla kulmalla oli puhelin.
Puhelinkoppi, jonka luona Laura nähtiin viimeksi,
oli sama, jonka luona Heide nähtiin viimeksi.
Pisteet oli helppo yhdistää. Ehkä tapaukset liittyivät toisiinsa.
Palasimme poliisilaitokselle ja sanoimme, että tiedämme Heide Fyen löytymisestä -
ja että perhe asuu lähistöllä.
Rikostutkija pysäytti minut ja sanoi:
"Sanoin jo aiemmin, että se on erillinen tapaus.
Heide työskenteli baarissa. Joku vei hänet ulos sen sulkemisen jälkeen ja murhasi."
He kielsivät puhumasta Heiden perheelle.
"He yrittävät päästä menetyksestään yli."
Heiden vanhemmat eivät tunteneet Timiä.
Millerien tavoin heitäkin kehotettiin pysymään vaiti.
Emme ole sanoneet mitään, aivan kuten he neuvoivat meitä.
Emme ole puhuneet tästä kuin keskenämme.
Perheet tunsivat olevansa yksin ja hylättyjä tässä prosessissa.
Koska tutkinnat etenivät niin hitaasti, vanhempien oli käynnistettävä omansa.
Pyysin tutkimaan tontin, jolta Heiden ruumis löytyi.
Kysyin poliisilta, missä se paikka on,
jotta voisimme mennä sinne itse.
Se oli kuulemma yksityisaluetta.
"Se on aidattu. Kukaan ei pääse sinne."
Rukoilin ja anelin.
"Tämä tapahtui juuri. Voisivatko tapaukset liittyä toisiinsa?"
He yrittivät vakuutella, että olin menettänyt järkeni.
Tästä kulki polku.
Sen varrella oli vanhoja jääkaappeja ja kaikkea romua, mitä oli heitetty pois.
Jotkut lapset havaitsivat pyöräillessään pahaa hajua tuolla.
He menivät sinne ja…
Siellä oli tyttö.
TOINEN UHRI TUNNISTAMATON RUUMIS
Kun rikostutkijat saapuivat tutkimaan paikkaa,
he eivät tienneet, kuka uhri oli.
Mutta kuolemansyyntutkijalta saatiin hieman lisää tietoa.
Uhri oli noin 20–30-vuotias. Etuhampaiden välissä oli iso rako.
Häntä ei tunnistettu, joten hänet nimettiin Jane Doeksi.
Rikospaikkatutkijat laajensivat etsintöjään todisteiden toivossa.
Sitten he löysivät toisen naisen ruumiin.
Löysimme tunnistamattoman ruumiin -
noin sadan metrin päästä ensimmäisestä.
KOLMAS UHRI
Luin siitä aamulla lehdestä.
Oli löydetty kahden naisen ruumiit.
Muistan sen päivän.
Ruumiit olivat puiden alla, melko lähellä toisiaan.
He olivat selällään.
Melkein kuin ruumiit olisi aseteltu sinne.
Jane Doe oli ammuttu .22-kaliiperisella aseella.
Hänen selkärangassaan oli luoti.
Siinä vaiheessa he alkoivat tutkia toista ruumista.
He hyödynsivät hammaskarttoja.
Kävi ilmi, että ruumis oli Lauran.
Lauran ruumiin läheltä löytyi siniruutuinen paita.
Paidassa oli tahroja.
1980-luvulla ei vielä osattu tehdä DNA-tutkimusta.
Mutta poliisi merkitsi paitaan Lauran murhan tapauksen numeron.
Kaksi ruumista samana päivänä.
Tuona päivänä helmikuussa 1986 asiat alkoivat mennä huonoon suuntaan.
Vuonna 1984 ilmestyi punakhmereistä kertova elokuva -
nimeltä Kuoleman kentät.
Kun Calder Roadilta alkoi löytyä ruumiita,
paikkaa alettiin kutsua "Texasin kuoleman kentäksi."
Siinä vaiheessa se alkoi saada enemmän huomiota.
Yksi toisensa jälkeen.
Rituaalisesti murhattujen nuorten naisten ruumiit oli aseteltu kuin taideteokseksi.
Eikä kukaan pystynyt löytämään kaikkia palapelin palasia.
Laura oli ollut siellä 17 kuukautta.
Miltei siellä, mistä pyysin etsimään.
Jos he olisivat tehneet niin kuin pyysin, he olisivat löytäneet Lauran.
Hän olisi ollut kuollut, mutta…
Todisteita olisi todennäköisesti löytynyt.
He olisivat todennäköisesti voineet selvittää kuolinsyyn.
Tuska on valtava.
Minun olisi pitänyt…
…jatkaa ja puhua Heiden vanhempien kanssa.
Enkä tehnyt sitä.
Tiedän, millaista on olla lamaantunut, kun ei tiedä, mitä tehdä.
Koska tiedän, mitä en tehnyt oman tyttäreni hyväksi.
Jos Heiden isä ja minä olisimme tavanneet heti,
emme olisi taas tässä vuosien päästä.
Tämä asia vei Heiden isänkin hautaan aivan liian varhain.
Miesparka kuoli suruun.
En voi kuvitella, millaista on menettää tytär.
En osaa kuvitellakaan.
Se oli pikkukaupunki, jossa ei ollut paljon väkivaltarikoksia.
Sitten yhtäkkiä kahden vuoden aikana tuli sieppauksia ja murhia.
Hyvin epätavallista.
Siinä vaiheessa tajuttiin, että kyse on yhteisössä riehuvasta sarjamurhaajasta.
Se, että joku tappaa ihmisiä joutumatta siitä vastuuseen, vaivaa minua.
Mitä täällä oikein tapahtui?
Nuorten naisten murhia oli tapahtunut jo vuodesta 1971 saakka.
1970-luvulla Houston oli miljoonan asukkaan kaupunki.
Siellä oli Nasan avaruuskeskus.
Öljyteollisuus kukoisti.
Exxon alkoi rakentaa maailman suurimpia jalostamoja.
Kaupunki menestyi.
Halusimme kokeilla asumista suuremmassa kaupungissa,
ja se on ollut upeaa.
Houston on öljyteollisuuden keskus.
Olen geologi. Ajattelin kokeilla onneani täällä.
Täällä on hauskaa.
Houstonissa tapahtui paljon, joten töitä oli tarjolla.
Sinne muutti ja siellä liikkui paljon väkeä.
Päätie 45:n varrella oli myös pienempiä rautatiekaupunkeja.
Ne alkoivat kasvaa tavallaan esikaupungeiksi.
Ostoskeskuksia, asuinalueita ja nukkumalähiöitä.
Kaikki sellainen kasvoi.
Siellä oli myös ajelehtijoita.
Heillä oli rikollinen menneisyys.
Väkeä tuli rannoille viikonloppuisin, ja sitten he häipyivät.
Lopulta ne kaksi kulttuuria törmäsivät.
Tässä on Maria Johnson ja tässä hänen paras ystävänsä Debbie Ackerman.
He olivat 15-vuotiaita kadotessaan marraskuussa 1971.
Debbie oli mestaritason vesihiihtäjä.
15-vuotias.
He olivat parhaita ystäviä. Nuoria ja aktiivisia surffarityttöjä.
He pitivät hauskaa 70-luvulla.
Ja sitten he katosivat.
Heidän ruumiinsa löydettiin melko nopeasti.
17. marraskuuta 15-vuotiaan Maria Johnsonin ruumis -
löytyi lammikosta 80 kilometriä Houstonista länteen.
Seuraavana päivänä ikätoveri Debbie Ackermanin ruumis löytyi samasta lammesta.
Arvioni mukaan ruumis on ollut vedessä noin 48 - 60 tuntia.
Ennen heidän katoamistaan oli tapahtunut muitakin salaperäisiä katoamisia.
26. marraskuuta löytyi osia 13-vuotiaan Colette Wilsonin luurangosta -
Addicksin tekojärveltä 16 kilometriä Houstonista länteen.
Päätien 45 varrella katosi salaperäisesti teini-ikäisiä joko yksin tai pareittain.
Viimeisen puolen vuoden aikana seitsemän 13–21-vuotiasta nuorta naista -
on löydetty murhattuna Houstonin lähistöltä.
Vuodet vierivät. Heidät oli murhattu julmasti.
Eikä ollut vastausta siihen, kuka oli tekijä.
Lainvartijat etsivät johtolankoja, mutta pelkäävät löytävänsä lisää ruumiita.
Vuosien 1971 ja 1977 välillä tyttöjä löytyi 11.
Mutta ei vastauksia.
Tuohon aikaan parkkipaikoilla ei ollut valvontakameroita.
Eikä rekisterikilvenlukijoita valtateiden varsilla.
Hallintoalueita oli 11.
Se oli ongelma, koska tieto ei kulkenut poliisien kesken.
Se osoittaa, miten päätien 45 varrella -
joku voi välttää kiinni jäämisen murhasta ja sitten vielä useammasta.
1980-luvulla nousi esiin uusi murhaajien joukko -
päätien 45 toisella osuudella, League Cityn liepeillä.
Texasin kuoleman kentillä.
Matkustimme sitä reittiä Galvestoniin ja takaisin.
Tein sitä koko elämäni.
Ja kun on nainen,
vanhemmat puhuvat turvallisuudesta ja varovaisuudesta.
Äitini ja isäni erosivat ennen kuin menin lastentarhaan.
Tilanne muuttui, kun olin viidennellä luokalla.
Silloin äitini tapasi uuden miehen.
Hän toi miehen kotiimme tapaamaan minua ja veljeäni.
Minulle mies oli vain taas yksi äidin poikaystävä.
En tiennyt, kauanko hän olisi kuvioissa.
Äitini piti hänestä.
Hänen nimensä oli Clyde Hedrick.
Tanssiklubi oli ennen täällä.
Siellä hän törmäsi "sattumalta" äitiini.
Miksi sanoit sen noin?
Koska hän suunnitteli sen.
Clyde Hedrick oli hyvännäköinen mies.
Hän piti mustaa cowboy-hattua.
Hän tykkäsi baareissa käymisestä ja tanssikilpailuista.
Ja hän voitti usein ne kilpailut.
Hän piti itseään naistenmiehenä.
Hän oli vähän Casanovan tyylinen huijari.
Hän sai selville sen verran, että tiesi,
minne äitini meni.
He tapasivat baarissa.
Ja äitini toi hänet kotiinsa.
Koska mies osasi tanssia.
Clyde Hedrickin veti Houstoniin rakennusbuumi 1970- ja 80-luvuilla.
Hän muutti tänne Floridasta ja sai töitä katontekijänä.
Rakennusalalta on melko helppoa saada töitä ilman taustan tarkistusta.
Silloin emme vielä tienneet, kuka hän oli,
mutta aloimme päästä siitä enemmän jyvälle,
koska isäni otti hänestä selvää.
Isällä oli tuloste Clyden rikoshistoriasta.
Miksi Clyde oli vankilassa?
Hän taisi olla vankilassa ruumiin kätkemisestä.
RIKOS: RUUMIIN KÄTKEMINEN
Kävi ilmi, että Hedrick oli ollut osallisena salaperäiseen kuolemaan.
Vainaja oli nainen nimeltä Ellen Beason.
Ellen Beason oli nuori nainen,
joka asui vanhempiensa ja veljensä kanssa Friendswoodissa.
Hän oli parikymppinen, ja hänellä oli hyvä työpaikka.
Hän piti tanssimisesta.
Kaikki muuttui, kun hän tapasi Clyde Hedrickin.
Heinäkuussa 1984 Ellenin ystävä Candy Gifford vei hänet -
paikalliseen baariin nimeltä Texas Moon -
ja esitteli hänet Clyde Hedrickille.
Heillä oli jotain pientä sutinaa.
Kun Ellen ei tullut töihin seuraavana päivänä -
eivätkä ystävät ja perhe löytäneet häntä,
he alkoivat kysellä Clydelta. "Missä hän on? Mitä tapahtui?"
Clyde Hedrick sanoi nähneensä Ellen Beasonin nousseen autoon -
ja lähteneen ystäviensä kanssa.
Kun viikot kuluivat, Candy alkoi huolestua.
Hän mainitsi Ellenin usein jutellessaan Clyden kanssa.
Se alkoi ärsyttää Clydea yhä enemmän.
Eräänä päivänä Clyde sai tarpeekseen.
Kesken riidan hän sanoi: "Näytän, missä Ellen on."
Clyde ajoi Candy Giffordin paikkaan,
joka on juuri ennen mantereen ja Galvestonin saaren yhdistävää siltaa.
Kyseessä oli kuoppainen soratie.
Junaradan lähellä oli pieni rakennus.
Vanhalla sohvalla oli autonrenkaita, jotka oli hylätty tienposkeen.
Clyde siirsi romut.
Ja siellä Candy näki Ellen Beasonin ruumiin.
Ellenin katoamisesta oli kulunut puoli vuotta.
Miksi Candylta vei vielä toiset puoli vuotta kertoa asiasta poliisille?
Sitä on vaikea sanoa.
Luulen, että hän pelkäsi Clydea.
Koska sinä iltana Clyde sanoi hänelle:
"Jos kerrot tästä, sinulle voi käydä samoin."
Tiedämme, että Texas Moon oli tuossa suunnassa.
Eikä ihan lähellä, vaan yli 30 kilometrin päässä.
Liikennettä ei ole paljon, joten heinikko on päässyt kasvamaan.
Tämän aistii piilopaikaksi.
Clyde periaatteessa heitti ruumiin pois kuin vanhan sohvan, patjan -
tai muun tänne hylätyn romun.
Poliisi löysi ruumiin, joka oli pahoin mädäntynyt.
Ellenillä oli yhä kaulakoru, joka hänellä oli sinä iltana Texas Moonissa.
Clyde kertoi, että hän ja Ellen olivat menneet uimapaikalle.
Ellen oli halunnut naku-uinnille.
Clyden mukaan Ellen oli kellunut yhtäkkiä veden pinnalla.
Hän oli hukkunut.
Clyde kertoi Ellen Beasonin hukkuneen sinä iltana.
Mies oli mennyt paniikkiin, nostanut naisen autoon,
ja matkalla sairaalaan, kuten hän tilanteen kuvaili,
hän oli päättänyt hylätä ruumiin, koska pelkäsi joutuvansa epäillyksi.
Silloin hän laittoi ruumiin sohvan ja renkaiden alle.
Kun näkee jonkun, joka…
Hän hylkäsi ruumiin paikkaan, jossa on niin paljon jätettä.
Hän ei pitänyt ruumista henkilönä tai ihmisenä.
Hän piti sitä jätteenä, joka täytyi piilottaa poliisilta ja viranomaisilta.
Se kertoo ihmisestä paljon.
Ellen Beasonin ruumis vietiin Galvestonin kuolemansyyntutkijalle.
Ruumis oli luonnonvoimien armoilla.
Tienoo on kosteaa.
Luonnonvoimat olivat tuhonneet ihon kauan sitten. Jäljellä oli vain luita.
Kuolemansyyntutkijan mukaan -
Ellen Beasonin kuolinsyytä ei pystytty määrittämään.
KUOLINSYY: TUNTEMATON
Ainoa syyte, joka voitiin nostaa,
tuli todisteiden peukaloinnista ja Ellen Beasonin ruumiin hylkäämisestä.
Syyte oli ruumiin kätkeminen.
Clyde sai 2 000 dollarin sakot ja vuoden vankeustuomion.
Ruumiinkätkentätapauksen ja vuoden vankilatuomion jälkeen -
Clyde Hedrick oli vapaa mies.
Hän oli ollut oikeudessa ja saanut tuomion.
Emme voineet tehdä muuta siinä vaiheessa.
Kun ei ole tieteellistä näyttöä, haasteita on paljon.
Tässä osassa Houstonia säät ovat aika rajuja.
Myrsky piiskasi rannikkoa rankkasateilla ja tulvilla.
Alue on rannikkotasankoa.
Meillä on hurrikaaneja.
Ja tasangolla tulvii.
Etelä-Texasia varoitetaan hyökytulvista.
Kun hurrikaaneja tulee, ne ovat aika ankaria.
Hurrikaani Gilbert on vaatinut ainakin 66 uhria,
ja vahingot ovat miljardeja dollareita.
Ihmiset ymmärtävät, että vesi turmelee todisteet,
tuhoaa DNA:n -
sekä paljon muuta, mitä poliisi tarvitsee rikostutkinnassa.
Vesi nopeuttaa mätänemistä, mutta niin tekee alueen lämpökin.
Täällä on uskomattoman kuumaa.
Tyttöjen ruumiista oli usein jäljellä ainoastaan luita.
Calder Roadin tapaukset liittyivät siihen jossain määrin.
Ajanjakso oli sama Ellen Beasonin tapauksen kanssa.
Jos samankaltaisuuksia löytyisi, tekijä voisi olla sama.
Koska Ellen katosi vuonna 1984,
eli vuosi Heide Fyen katoamisen jälkeen,
tapaukset saattoivat liittyä toisiinsa.
Tarinassa, jonka Clyde kertoi Ellenistä, ei ollut mitään järkeä.
Ja Ellenin kuolema sattui samalle ajanjaksolle,
jolloin kolme muuta naista löydettiin Texasin kuoleman kentiltä.
League City ja Dickinson eivät ole kaukana toisistaan.
Joten kun Clyde Hedrickistä tuli Ellen Beasonin murhan pääepäilty,
hänestä tuli myös yksi Texasin kuoleman kenttien pääepäillyistä.
Mutta tuolloin tapaukset olivat ratkaisemattomia,
joten minulla oli vaikeuksia poliisin kanssa aivan kuten teillä nyt.
Kun otin ensi kerran yhteyttä Tim Milleriin,
hän oli koko päivän kanssani.
Hän kertoi Laurasta ja yhä jatkuvasta ponnistelustaan -
löytää tyttärensä murhaaja.
Tim sanoi heti alussa, että minun kannattaisi tutkia -
Ellen Beasonin tapausta ja Clyde Hedrickiä.
Otin hänet suurennuslasini alle heti kun kuulin Ellen Beasonista.
Tein sen, mitä kuka tahansa vanhempi tekisi. Aloin ottaa hänestä selvää.
Tämä on taloni Dickinsonissa.
Taloni ja Clyden talon välissä on kaksi taloa.
Clyde asui täällä.
En tuntenut häntä.
Olin nähnyt hänet ehkä kerran,
kun häneltä oli puhjennut rengas. Annoin hänelle renkaan.
Kävin verstaallani. Siellä oli rengas ja vanne.
Toin sen hänelle ja sanoin: "Minulla on sopiva rengas."
Hän kysyi: "Mitä olen velkaa?" En ottanut mitään. Hän näytti ahkeralta.
Se taisi olla Clyde.
Yksi Lauran ystävistä pitää minuun yhä yhteyttä.
Kun hän ja Laura olivat kävelyllä, he kiersivät kaukaa,
koska Laura pelkäsi Clyde Hedrickiä.
En tiedä, mitä sinä aamuna tapahtui. Voin vain spekuloida.
Jos kyse on onnettomuudesta tai luonnollisesta tapahtumasta,
miksi kukaan hylkäisi ruumiin -
sillä tavalla kuin hän, tien varteen kuin roskan,
jollei ole jotain muuta syytä?
Ellen Beason.
Äitini kysyi Clydelta siitä…
Clyden antama vastaus ilmeisesti riitti, sillä äitini ei jättänyt häntä.
Mies pysyi kuvioissa.
Ja sitten he…
He menivät naimisiin.
Tällaisissa murhissa kyse ei ole siitä, että poliisit olisivat kyynisiä -
tai skeptisiä. He eivät vain tienneet, mitä tehdä.
Jos haluat tehdä rikoksen, tee se täällä, koska he eivät osaa selvittää sitä.
1970-luvulla tällä yhdellä osavaltion alueella tehtiin 12 murhaa.
Sitten vuonna 1986 -
löydettiin kolme ruumista kahden vuoden sisällä,
50 metrin päässä toisistaan.
Oliko tappajia yksi vai useampia?
Mitä oikein tapahtui?
Vastausta ei ollut.
Ja sitten se tapahtui taas.
Poliisi on hämmentynyt viimeisimmästä löydöstä "kuoleman kentältä".
Neljännen uhrin ruumis löytyi kaksi viikkoa sitten.
Samalta alueelta löytyi uusi ruumis.
Jo neljäs ruumis samasta paikasta.
Se alkoi taas.
Tekstitys: Sami Haapasalo