Jeg blev besat af det her sted.
En aften kom jeg herud med min .357 Magnum.
Jeg affyrede mit våben seks gange
og ventede på politiet.
Men der kom ingen.
Jeg er 75 år. Tror I, jeg har lyst til det hver dag?
Men jeg gør det.
BLIND VEJ
Jeg vil kæmpe til det sidste
for at finde den, der dræbte min datter.
Calder Fields er simpelthen en gåde.
Der sker dårlige ting der.
Politiet har gjort endnu et fund i det såkaldte Killing Field.
De blev fundet på en mark i League City.
The Killing Fields.
Det er nemt at skjule et lig der, og man kan slippe af sted med det.
Det var et brutalt drab.
Og det er her i vores baghave.
Siden 1983 har Galveston County haft et usædvanligt stort antal
af mystiske forsvindinger.
Kun få meter fra den travle motorvej
er flere piger og kvinder blevet dræbt og smidt.
Hun var bare pist forsvundet.
Hun var væk.
Der var over 20 ofre.
Var det en eller flere gerningsmænd?
Hvis du vil begå en forbrydelse,
så gør det her, for de kan ikke løse den.
Det er en skræmmende historie.
Vi har ladt seriemordere gå fri.
I gav ham grønt lys til at dræbe vores piger.
Det er berygtede sager.
Verden har måske glemt det, men ikke familierne.
Den, der gjorde det, skal straffes.
Familierne fortjener svar.
Vores kære fortjener retfærdighed.
Sæt et mærke ved hegnet her.
Alle de nye oplysninger kan være nøglen til hele sagen.
Efter de ting, som jeg har set og hørt,
vil jeg gerne kaste lys på sagen.
Jeg vil have den ud af mørket.
EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
NORD - DALLAS SYD - GALVESTON
Hvis du kører ned ad I-45 i dag,
vil du se to verdener.
En forstadsverden, der sender sine slyngtråde sydpå.
Og så er der stadig de sidste rester af den gamle sydkyst,
som folk ikke kan huske mere.
Når du kører sydpå fra Houston på I-45,
er der mange små byer på hver side.
Der er mange udyrkede marker, sumpområder og opsamlingsbassiner.
Og så de petrokemiske anlæg langs kysten.
Der er mange gamle oliefelter og moser
mellem Houston og Galveston.
Mange af de steder er stadig meget afsides.
Det var et område, hvor man nemt kunne skjule et lig.
Visse steder forsvinder liget bare,
og så sætter du dig ind i bilen og kører uset derfra.
Dette sted kaldes for Killing Fields.
Calder Road-området tilhørte en petrokemisk virksomhed.
Det var mange hektar med ingenting
andet end et firma, der solgte rideture.
Det var en grusvej og en blindgyde.
Der var ikke noget i nærheden.
BLIND VEJ
Richard Rennison.
Jeg er tilsynsførende specialagent for FBI i Texas City.
Jeg startede min karriere hos League Citys politi.
Det var der, jeg fik kendskab til Killing Fields.
Det var en stor sag for en lille afdeling som vores.
Jeg havde altid ønsket at arbejde på sådan en sag.
Og da jeg flyttede tilbage til FBI, fik jeg muligheden.
6. APRIL 1984
Bag ved træerne på den anden side
ligger der nogle huse og trailere.
Det er 300-400 meter og et godt stykke herfra, så…
Der var et par, der boede i et hus på Calder Road.
Deres barn legede udenfor i haven,
og deres hund løb ind i skoven.
Lidt senere kom den tilbage og havde noget rundt i munden.
De troede, den havde fundet en bold.
Så de gik ud for at efterforske.
Hunden havde fundet et menneskekranie.
MENNESKEKRANIE FUNDET
De fandt desuden et skelet.
KNOGLERESTER
CALDER ROAD FIELD OFFER NR. 1
To år efter
cyklede nogle drenge rundt i samme område.
De fandt et skelet af en anden ung kvinde.
OFFER NR. 1, OFFER NR. 2
Og mens politiet gennemsøgte området efter mulige beviser,
der kunne hjælpe med at identificere hende…
…så opdager de et tredje skelet.
OFFER NR. 3
Femogtyve meter fra det andet offer.
Det var så…
Dengang var der en tæt bevoksning på nær nogle små stier.
Man kunne ikke gå sådan rundt.
Det er her…
…de blev fundet.
Tre af dem blev fundet få meter væk fra hinanden.
Meget tæt på.
Vedkommende vendte tilbage til det samme sted.
Tja.
Calder Road-drabene
har hjemsøgt denne del af Texas i meget lang tid.
På et tidspunkt hjemsøgte de også mig.
Når min mand og jeg kørte fra Houston til Galveston
på en weekendtur eller for at bade,
så vi plakattavler med en af pigernes ansigter.
HJÆLP OS MED AT OPKLARE CALDER ROAD-DRABENE
Du var på vej til en god middag,
og så tænkte du bare:
"Hvorfor dør så mange kvinder her?"
Jeg blev ved med at samle artikler, mens sagerne stod på,
og så begyndte jeg bogen.
De her sager er gamle,
og der var ikke sket noget nyt i dem.
Men familierne holdt bare sagerne i live.
Og Tim Miller var en af de første, som jeg tog kontakt til.
Når vi bliver kontaktet om en sag,
kan jeg gå til familierne og sige:
"Hør her. Jeg ved, hvad I går igennem.
Jeg ved det."
Du taber hår, makker.
Det allerførste lig, jeg fandt, var på den hest.
Deraf navnet EquuSearch.
Vi har været i 42 stater og 11 forskellige lande.
Jeg har aldrig krævet en øre.
Tim Miller er en ret kendt figur
her på Golfkysten.
Den tanke om, at nogen skulle forsvinde et sted,
og ingen leder efter dem, kan han simpelthen ikke bære.
Så han gør bare det her, men…
Jeg spekulerer over, om han stadig leder efter Laura.
Jeg tager en pause.
Jeg glemmer aldrig den dag, hvor min datter forsvandt.
Det føles som i går.
Den var kvart i syv, og Laura spurgte, om vi kunne snakke.
Jeg sagde: "Ja, hvad er der?"
Hun spurgte: "Må Vernon komme forbi i aften?"
Vernon var hendes kæreste.
Jeg sagde: "Ja, det er en god idé.
Mor smider nogle ting ud, og jeg vil grille udenfor.
Når mor kommer, kan I køre ned til telefonboksen."
Vi var lige flyttet ind her,
og dengang tilsluttede de ikke telefonen med det samme.
Så Lauras mor kom hjem og kørte hende til telefonboksen.
Laura talte i telefon.
Min kone sagde: "Skynd dig, jeg skal på arbejde."
Laura siger:
"Jeg vil tale lidt mere med Vernon. Jeg går hjem."
Vi boede kun 800 meter væk.
Senere kom jeg hjem, og Lauras mor kom hjem.
Så banker Vernon på døren,
og jeg spurgte: "Hvor er Laura?"
Laura kom aldrig hjem.
LAURA MILLER, ALDER 16
FORSVUNDET 10. SEPTEMBER, 1984 LEAGUE CITY, TEXAS
Vi gik i panik.
Hun var 16 og fik epileptiske anfald.
Hvis Laura ikke tog sin Dilantin to gange om dagen,
så fik hun problemer.
Vi tænkte: "Åh gud, hun gik jo hjem.
Hun fik nok et anfald.
Hun er sikkert indlagt et sted som en ukendt patient."
Vi tog til to hospitaler i området, og der var ingen ukendt patient
og ingen Laura.
Vi gik til politiet og meldte hende savnet,
men for dem var hun stukket af.
De sagde: "Tag hjem.
Sid ved telefonen. Laura skal nok ringe."
Familien Miller fik det samme svar som så mange andre forældre.
"Hun er bare stukket af.
Hun er sammen med venner. Bare vær tålmodig. Hun kommer."
Laura elskede musik.
Linda Ronstadt. Fleetwood Mac.
Hun havde mange venner.
Hun hang ud med et lidt sejt slæng.
Nogle af dem røg pot og rodede sig ud i ting.
Alle har brug for at blive accepteret.
Familien havde boet i Dickinson, Texas.
De flyttede lidt længere væk til League City
for at få Laura ind på en anden skole.
LAURA MILLERS BOPÆL
For at give hende en ny start.
Jeg sagde til politiet: "Det er alvorligt med Laura.
Hun skal have sin medicin."
Og jeg glemmer aldrig, hvad kriminalbetjenten sagde:
"Laura er meget kløgtig. Hun kan få sin medicin overalt."
Jeg tror ikke, de tog Lauras forsvinden
nær så alvorligt, som de burde have gjort.
Men Tim vidste ikke,
hun ikke var den første unge kvinde, der var forsvundet.
Den anden pige hed Heide Fye.
OKTOBER 1983
ELLEVE MÅNEDER FØR LAURA MILLERS FORSVINDEN
Den optagelse, der kommer lige nu,
blev taget for nogle år siden.
Stemmerne er af Heide,
hendes mor og mig selv.
En dag lige omkring jul,
gav Heide mig en båndoptager.
Se, om du kan få nålen til at bevæge sig.
Nål, flyt dig!
Heide blev født i 1958
af Joe og Janie Villareal, mine bedsteforældre.
Alle kender hende som Heide Fye.
Men familien kaldte hende for Heide.
Min tante var solstrålen i rummet,
og den slukkedes, da hun forsvandt.
Den 7. oktober, 1983.
Min datter Heide var på vej til Houston.
Til et lille mobilehome, som hendes kæreste skulle istandsætte.
Planen var at flytte deres mobilehome i min mors baghave.
De ville bo der og spare nogle penge.
Hun var klar til at gå, stak hovedet ind
og sagde: "Far, vi ses i morgen."
Hun ville gå til butikken.
Hun stod nok ved mønttelefonen
og ringede til nogle venner for at finde et lift.
Men…
Hun dukkede aldrig op i Houston.
HEIDE VILLAREAL FYE, ALDER 25
FORSVUNDET 7. OKTOBER, 1983 LEAGUE CITY, TEXAS
Ekspedienten i nærbutikken sagde, at hun havde set hende ringe
fra den telefonboks.
Der er ret øde det sted, hvor hun ringede.
Der er ingen gadebelysning.
Vi besluttede at henvende os til politiet.
Jeg kender ikke de præcise omstændigheder, da hun forsvandt,
fordi ingen ved noget.
Men hun var en gennemsnitlig 25-årig pige,
der arbejdede på baren Texas Moon.
Og så forsvandt hun.
Politiet i League City havde den overbevisning,
at hun bare ville væk hjemmefra, og at alt var okay.
"Vent et par dage. Hun kommer hjem.
Bland ikke pressen ind i det.
Hæng ikke plakater ud.
Lad os give det lidt tid."
Min bedstefar nægtede at sidde og trille tommelfingre.
Det var ikke hans natur.
Hun er for tæt på mig og babyen til at gøre sådan noget.
Jeg må finde hende.
Min bedstefar tog ud
og ledte efter hende hver eneste dag.
Han talte med folk på natklubber,
og han var alle mulige steder i byen uden at fortælle os det.
Jeg skrev det ned, som de fortalte mig,
og så kørte jeg hjem og optog det på det her bånd.
To eller tre gange om dagen sad han foran båndoptageren.
Han beskrev de personer, han havde talt med.
Han skrev navne og telefonnumre ned.
Jeg er fuldstændig sikker på, at de her personer ved noget.
Uden tvivl.
Hendes rester blev ikke fundet før i april 1984.
Seks måneder efter.
Og fundet af hendes rester
på Calder Field var ret gruopvækkende.
OFFER NR. 1
HEIDE FYES RESTER
Bag træerne på den anden side
ligger det hus, hvor ejernes hund fandt hendes rester.
Den havde fundet et kranie.
ET MENNESKEKRANIE FUNDET
IDENTIFICERET VIA TÆNDER SOM HEIDE M. VILLAREAL
Det var Heides kranie.
Politiet rykkede ud og begyndte at gennemsøge området.
Og de fandt Heides lig under et træ.
Undskyld.
HEIDE VILLAREAL FYE RESTER FUNDET 6. APRIL, 1984
Forrådnelsesprocessen var langt henne.
Knoglerne blev spredt af dyr,
så det var svært at se en signatur
eller en særlig modus operandi.
Vi kunne derfor ikke aflede så meget.
ET KVINDELIG IDENTIFICERET
Den formodede dødsårsag var svære slag.
Hun havde brækkede ribben.
Det var først efter opdagelsen af hendes rester,
at det endelig fik politiets opmærksomhed.
"Måske skulle vi have lyttet til hendes familie."
Klokken er nu 01.45.
Jeg tager tilbage til Texas Moon.
Fra Texas Moon, hvor Heide arbejdede,
er Calder Road nok omkring syv-otte km væk.
Jeg har givet politiet en række navne, som de kan undersøge,
og der kommer flere, for jeg bliver ved med at lede.
Der var flere potentielt mistænkte,
der var tæt nok på Heide,
som han mente, de burde have afhørt.
Men han følte ikke, at han fik den reaktion fra dem,
som han havde håbet på.
Der var adskillige mulige mistænkte,
men der var ikke beviser nok mod nogen af dem.
Meget ofte, når man læser hans noter eller lytter til hans optagelser,
kan man tyde skuffelsen i hans stemme.
Der må gøres noget.
Min lille pige kan ikke bare dø sådan her.
Heides lig blev fundet i april 1984.
Og så forsvandt Laura i september.
Der stod en mønttelefon lige her.
Den telefon, som Laura sidst blev set ved,
var den samme, som Heide sidst blev set ved.
Der skulle ikke så meget til for at se en mulig sammenhæng.
MØNTTELEFON
Vi gik tilbage til politiet og sagde:
"Vi kender den pige, der blev fundet ved navn Heide Fye.
De bor i nærheden."
Betjenten afbrød mig og sagde:
"For det første har jeg fortalt dig, at det var en isoleret hændelse.
Heide forlod den bar med en eller anden,
der dræbte hende og dumpede hende."
De sagde: "Tal ikke med Heides familie.
De er ved at sørge over deres datter."
Heides forældre kendte ikke rigtig Tim,
og ligesom Miller blev de bedt om ikke at kommunikere.
Vi har holdt vores mund, fordi de har bedt os
om ikke at diskutere det med nogen bortset fra mellem os selv.
Familierne følte sig alene.
De følte virkelig, at de blev svigtet i processen.
Men efterforskningen skred så langsomt frem,
at forældrene følte, de måtte handle.
Jeg spurgte: "Vil I ikke nok finkæmme det område, hvor Heide blev fundet?"
Jeg spurgte dem direkte: "Fortæl mig, hvor det er.
Vi vil vide det, så vi kan tage derud."
De sagde: "Det er privat område.
Det er indhegnet. Ingen kan komme derind."
Jeg tiggede og bad.
"Tror I ikke, der kan være en forbindelse?"
De forsøgte at bilde mig ind, jeg havde mistet forstanden.
2. FEBRUAR CALDER ROAD FIELDS
17 MÅNEDER EFTER LAURAS FORSVINDEN
Der var en sti, der skød igennem her.
Den var fyldt med skrald og gamle køleskabe
og forskellige ting, folk havde smidt.
Og nogle børn på cykel
lagde mærke til en fæl lugt lige derovre.
De kørte derhen og…
Og det var en pige.
HEIDE FYES RESTER UKENDT OFFERS RESTER
Da efterforskerne og teknikerne ankom til gerningsstedet,
vidste de ikke, hvem hun var.
Men retsmedicineren gav os nogle enkelte oplysninger.
En aldersgruppe på mellem 20 og 30 år.
Hun havde et tandmellemrum.
De vidste ikke, hvem hun var, så det blev "Jane Doe."
JANE DOE, ALDER UKENDT RESTER FUNDET 2. FEBRUAR, 1986
Mens politiet og teknikerne var på stedet,
udvidede de deres søgning efter beviser.
Så fandt de liget af en anden kvinde.
Vi opdagede et uidentificeret lig
på marken omkring 100 meter fra det første.
HEIDE FYES RESTER UKENDT OFFERS RESTER
OFFER NR. 3
TO SKELETTER FUNDET I LEAGUE CITY
Jeg kan huske overskriften.
"Resterne af to kvinder fundet."
Så…
Det kan jeg godt huske.
Begge lig var blevet lagt under et træ i en ret tæt afstand.
Og de lå på ryggen.
Det virkede næsten, som om de var blevet anbragt.
Ukendt offer blev skudt med en kaliber .22.
Der sad en kugle i hendes rygrad.
Og så begyndte de at studere det næste lig.
De brugte tandkort.
Og det viste sig at være Lauras rester.
LAURA MILLER RESTER FUNDET 2. FEBRUAR, 1986
Man fandt en blåternet skjorte i nærheden af Lauras lig.
Der var pletter på skjorten,
og i 1980'erne havde vi ikke dna endnu.
Men politiet mærkede skjorten med det pågældende sagsnummer.
To lig på samme dag.
Den dag i februar 1986
gik det for alvor grassat.
I 1984 udkom der en film om Khmer Rouge
med titlen The Killing Fields.
Killing Fields.
Og da ligene dukkede op på Calder Road,
begyndte folk at kalde stedet for Texas Killing Field.
På det tidspunkt begyndte det at få mere opmærksomhed.
Det ene lig efter det andet…
Det var ritualiserede drab af unge kvinder,
der nærmest var blevet anbragt som et slags kunstværk.
Og ingen kunne samle de enkelte brikker.
Laura havde ligget der i hele 17 måneder.
Næsten der, hvor jeg bad dem lede.
Hvis de havde gjort det, jeg bad om, ville de have fundet Laura.
Hun ville have været død, men…
Man kunne have fundet beviser.
De ville nok have fundet en dødsårsag.
Det er smertefuldt.
Det var mig, der skulle have…
…insisteret og måske talt med Heides forældre.
Men det gjorde jeg ikke.
Jeg har prøvet at være lammet og ikke ane mine levende råd.
Men jeg ved, hvad jeg ikke gjorde
for min egen datter.
Hvis Heides far og jeg havde talt sammen dengang,
ville vi ikke være i den her situation,
og det er det, der slog Heides far ihjel alt for tidligt.
Han døde af hjertesorg.
Tænk at miste sin datter.
Det er ubegribeligt.
Det er en lille by, hvor der sjældent sker voldsomheder,
og så pludselig på to år
sker der forsvindinger, bortførelser og drab.
Det er usædvanligt.
Det var på det tidspunkt, at folk indså,
der var en seriemorder løs blandt os.
Det, at nogen går rundt derude
og slår folk ihjel uden at blive straffet, generer mig.
Hvad var det, der foregik?
Disse drab på unge kvinder gik tilbage så tidligt som i 1971.
I 70'erne var Houston en by med en million indbyggere.
Der var NASA's rumcenter.
Der var et olieboom i gang.
Exxon begyndte at bygge
nogle af verdens største raffinaderier.
Byen blomstrede.
Vi havde lyst til at prøve en større by,
og det har været fantastisk.
Houston er et centrum for olieindustrien.
Jeg er geolog, så jeg fik lyst til at komme her.
Man kan se, folk morer sig.
På grund af udviklingen var der arbejde.
Der var mange tilflyttere og bevægelse.
Og der var også en del mindre jernbanebyer langs I-45,
som begyndte at vokse til en slags forstæder.
Indkøbscentre, nybyggerier og sovebyer.
Det skød op.
Og på samme tid var der strejfere.
Mænd med en kriminel fortid.
Her er strande, så folk kommer i weekenden
og er væk.
Så de to kulturer kolliderede.
Det er Maria Johnson,
og det er hendes bedste veninde Debbie Ackerman.
De var 15 år, da de forsvandt i november 1971.
Debbie Ackerman var mester i vandski.
Femten år gammel.
De var bedste venner.
Unge, dynamiske surferpiger…
…der hyggede sig i 70'erne.
Og så forsvandt de.
Deres lig blev fundet ret hurtigt.
Den 17. november blev liget af den 15-årige Maria Johnson fundet
i en lille sø 80 km vest for Houston.
Næste dag blev den 15-årige Debbie Ackerman
fundet på samme sted.
Jeg vurderer, at liget har ligget i vandet i mellem 48 til 60 timer.
Da de forsvandt, havde der allerede
været andre mystiske forsvindinger.
Den 26. november blev knogleresterne af den 13-årige Colette Wilson
fundet ved Addicks Reservoir seksten kilometer vest for Houston.
Det var alle teenagere langs I-45, som på mystisk vis pludselig forsvandt
alene eller i par.
I de sidste seks måneder
er syv teenagepiger og unge kvinder i alderen 13 til 21
blevet dræbt i nærheden af Houston, Texas.
Tallene begyndte at stige.
Det var brutale drab.
Og ingen anede, hvem der stod bag det.
Politiet leder desperat efter spor
og er bange for at finde flere lig.
Fra 1971 til 1977.
Elleve piger.
Og ingen svar.
Man skal huske, det var en tid,
hvor der ikke var overvågningskameraer.
Ingen nummerpladelæsere på motorvejen.
Der var 11 forskellige politikredse.
Det var et problem, fordi politiet ikke delte informationer.
Så langs motorvej I-45…
Hvis man slap af sted med et drab,
så kunne man måske slippe af sted med et til og et til.
Og i 80'erne oplever vi en ny række drab
på en anden strækning af I-45 tættere på League City.
Texas Killing Fields.
Vi tog motorvejsstrækningen til og fra Galveston.
Det har jeg altid gjort.
Og når du er en pige,
så siger dine forældre til dig, du skal være fornuftig og passe på.
Min mor og far blev skilt, før jeg kom i børnehaven.
Alt ændrede sig, da jeg kom i femte klasse.
Så mødte
min mor en anden mand.
Hun tog ham med hjem
til mig og min bror.
For mig var det bare en ny kæreste.
Vi vidste ikke, hvor længe han ville blive der.
Hun kunne lide ham.
Han hed Clyde Hedrick.
Det er her, danseklubben plejede at ligge.
Det var der, han efter sigende "løb ind" i min mor.
Hvorfor siger du det?
Fordi det var planlagt.
Clyde Hedrick var en flot mand dengang.
Han gik rundt med en sort cowboyhat.
Han kunne lide at gå på barer og deltage i dansekonkurrencer.
Og han vandt ofte konkurrencerne.
Han anså sig selv som damernes mand.
Jeg vil nærmere kalde ham en don juan.
Han fandt ud af nok…
…så han vidste…
…hvor hun tog hen.
Og de mødtes i baren.
Og hun tog ham med hjem.
Fordi han kunne danse.
Clyde Hedrick blev tiltrukket af Houston i 70'erne og 80'erne
på grund af byggerierne.
Han flyttede hertil fra Florida.
Han arbejdede som tagdækker.
Det var ret nemt for nogen
at få et byggejob uden et baggrundstjek.
Vi anede ikke, hvem han var dengang,
men vi begynde at finde ud af mere.
For min far begyndte faktisk at undersøge ham.
Han havde en udskrift af hans kriminelle fortid.
Hvad var Clyde fængslet for dengang?
Jeg tror, han var i fængsel for…
Afskaffelse af lig.
USØMMELIG BEHANDLING AF LIG
Det viste sig, at Hedrick havde været involveret i et mystisk dødsfald.
En kvinde ved navn Ellen Beason.
JULI 1984
TRE MÅNEDER FØR LAURA MILLERS FORSVINDEN
Ellen Beason var en ung kvinde,
der boede med sine forældre og sin bror i Friendswood, Texas.
Hun var i tyverne og havde et godt job.
Hun kunne lide at danse.
Alt ændrede sig den aften, hun mødte Clyde Hedrick.
I juli '84 tog hendes veninde Candy Gifford Ellen Beason
med på en lokal bar ved navn Texas Moon.
Her præsenterede hun Ellen for Clyde Hedrick.
De kom godt ud af det.
Da Ellen ikke dukkede op på arbejde næste dag,
og hendes venner og familie ikke kunne finde hende,
så begyndte de at spørge Clyde.
"Hvor er hun henne?"
Clyde Hedrick sagde, at han så Ellen stige ind i en bil,
og at hun bare tog med nogle venner.
Da ugerne gik,
blev hun urolig.
Candy talte ofte om Ellen med Clyde.
Og han blev mere og mere irritabel over det.
En dag havde Clyde fået nok.
Under et skænderi sagde han: "Jeg vil vise dig, hvor hun er."
Clyde kørte Candy Gifford til et område
lige inden broen fra fastlandet til Galveston Island.
Det var en grusvej før i tiden.
Der lå en lille bygning nær jernbanesporene.
Der var nogle dæk på en gammel sofa,
der var smidt ud ved vejkanten.
Han fjernede dem,
og der så hun resterne af Ellen Beason.
Der var gået et halvt år siden Ellens forsvinden.
Hvorfor det tog Candy yderligere seks-syv måneder at gå til politiet,
det er svært for mig at sige.
Hun var nok bange for Clyde.
For den aften
havde han sagt:
"Hvis du siger noget, kan det også ske for dig."
Vi ved, at Texas Moon var i den retning
og ikke helt tæt på,
men mindst 40 kilometer i den retning.
Der var ikke særlig meget trafik, og man kan se, at ukrudtet er ret højt.
Så man kan fornemme, at stedet var godt skjult.
Man kan sige, at han nærmest smed hende ud
ligesom en sofa eller en madras
eller andre ting, der blev smidt ud her.
Politiet fandt hende i stærk forrådnelse.
Hun bar stadig den halskæde, som hun havde båret på Texas Moon.
Clyde hævdede, han og Ellen var kørt ud til en lille sø,
fordi hun gerne ville nøgenbade.
Pludselig skulle han have set hende flyde på overfladen.
Hun var druknet.
Ifølge Clydes version om, hvad der skete den aften…
…så gik han i panik og lagde hende bag i bilen.
Og på vej til hospitalet, som han beskriver det,
besluttede han at smide liget for ikke at blive mistænkt for noget.
Derfor lagde han hende under sofaen og dækkene.
Når en person…
…smider et lig et sted, hvor der er så meget affald,
ser han hende ikke som en person.
Han ser hende ikke som menneske.
Han så hende som noget affald, som han var nødt til at skjule
for politiet og andre.
Det siger meget om en person.
Ellen Beasons rester blev bragt til Galveston Countys retsmediciner.
Hun var meget udsat for elementerne.
Det er et vådt område.
Huden var for længst blevet opløst i vandet.
Det var kun knogler.
Retsmedicineren konkluderede, at hverken dødsmåde eller dødsårsag
i Ellen Beasons sag kunne fastslås.
UMIDDELBAR DØDSÅRSAG UKENDT
Det eneste, anklageren kunne sigte ham for,
var at manipulere bevismaterialet.
Det vil sige at smide liget.
Det hed usømmelig behandling af lig.
Han blev dømt
og fik en bøde på 2.000 dollars og et års fængsel.
Efter at være blevet dømt og have afsonet sin fængselsdom
var Clyde Hedrick en fri mand.
Han var blevet anklaget og dømt.
Der var ikke andet, vi kunne gøre.
Uden videnskabelige beviser er det meget kompliceret.
I denne del af Houston har vi nogle barske vejrforhold.
Stormen ramte Golfkysten med voldsom regn og oversvømmelser.
Det er en kystslette.
Vi har orkaner.
Og oversvømmelser.
Varsler om oversvømmelser i hele det sydlige Texas.
Når vi oplever orkaner, er de ret voldsomme.
Orkanen Gilbert har kostet mindst 66 livet
og milliarder af dollars i skader.
Folk ved godt, at vand ødelægger beviser.
At det ødelægger dna og meget af det,
politiet leder efter, når de skal opklare en forbrydelse.
Vand fremskynder forrådnelsen, men det gør varmen også.
Det bliver ufattelig varmt her.
Så mange gange fandt man kun knoglerester fra de her piger.
Calder Road-sagerne…
De var ret sammenflettede
på grund af tidsintervallet med Ellen Beason.
Hvis der er ligheder, kan det være samme gerningsmand.
Da Ellen forsvandt i 1984,
hvilket var året efter Heide Fyes forsvinden,
måtte vi overveje, om det kunne være forbundet.
Den historie, Clyde fortalte om Ellen, gav absolut ingen mening.
Og hendes død fandt sted i samme periode,
hvor de andre tre lig blev fundet i Texas Killing Fields.
League City og Dickinson ligger ikke langt fra hinanden.
Så da Clyde Hedrick bliver hovedmistænkt
i drabet på Ellen Beason,
bliver han også en af de hovedmistænkte i Texas Killing Fields.
Men på den tid,
fordi det var uopklarede sager,
var jeg en smule gal på politiet ligesom dig.
LEAGUE CITYS POLITI HAR AFVIST ANMODNINGER OM AT DELTAGE I PROGRAMMET
Første gang jeg ringede til Tim Miller,
var vi sammen hele dagen.
Han talte om Laura, og hvordan han stadig kæmpede
for at finde den, der dræbte hans datter.
Noget af det første, han sagde, var:
"Du burde se på Ellen Beason-sagen og Clyde Hedrick."
Han var på min radar, da jeg hørte om Ellen Beason første gang.
Jeg gjorde som alle forældre.
Jeg ville vide om den her fyr.
Det her var mit hus i Dickinson.
Der var to huse mellem mit og Clydes hus.
Det var her, Clyde boede.
Jeg kendte ham ikke.
Jeg så ham måske en gang,
da han var punkteret, og jeg gav ham et dæk.
Jeg gik ind i mit værksted og hentede et dæk og en fælg.
Jeg gav ham dem og sagde: "Jeg tror, de vil passe."
Han sagde: "Hvor meget?"
Jeg sagde: "Ingenting. Du ligner en, der knokler."
Jeg tror, det var Clyde.
En af Lauras tidligere veninder kontakter mig stadigvæk.
Og når hun og Laura gik en tur,
så gik de en kæmpe omvej,
fordi Laura var bange for Clyde Hedrick.
Jeg ved ikke, hvad der skete.
Jeg kan kun spekulere.
Uanset om det var et uheld, eller noget der skete naturligt,
hvorfor skulle han smide et lig,
ligesom han gjorde, som affald ved vejkanten,
hvis det ikke var mistænkeligt?
Ellen Beason.
Min mor spurgte Clyde om det, og…
Det, som han sagde, var godt nok for hende,
for hun forlod ham ikke.
Hun holdt fast i ham.
Så de…
De blev gift.
Situationen med de her mord er, at politiet ikke var kyniske.
De var ikke skeptiske.
De var bare på bar bund.
Hvis du vil begå en forbrydelse,
så gør det her, for de kan ikke løse det.
I 70'erne havde de over ti drab i bare det her område.
Og så i 1986 blev tre lig fundet
inden for en periode på to år
med 50 meters mellemrum.
Var det en…
…eller flere gerningsmænd?
Hvad foregik der?
Ingen vidste det.
Og så … skete det igen.
Politiet er målløse over det, som nogle kalder Killing Field.
Liget af et fjerde offer blev fundet for to uger siden.
Et andet lig blev opdaget i samme område.
Et fjerde lig er fundet samme sted.
Om igen.
Tekster af: Rikke Schultz