EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
HAVENE VÅRE
I vårt mest avsidesliggende hav...
FORTALT AV BARACK OBAMA
...over 1600 kilometer fra nærmeste kontinent.
Zavodovski-øya.
Den har hyppige vulkanutbrudd.
Den har sparsomt med vegetasjon.
Og den piskes av stormer.
Men Zavodovski er hjemmet til over to millioner ringpingviner.
De er her fordi vannet rundt tilbyr noe av det beste fisket på planeten.
Disse ungdommene er vant til å få maten levert.
Utfordringen er det de som leverer som må møte.
En ringpingvinmor.
Hun er full av krill til ungene sine.
Bare én ting står i veien for henne.
De steile klippene som omgir denne øyfestningen.
Det er vanskelig nok for dem som prøver å komme seg ned.
Hvordan skal hun komme seg opp?
Hun kan klatre opp steinene.
Kanskje løsningen ikke er å kjempe mot havet...
...men å surfe på det.
Følge strømmen.
Men strømmen går begge veier.
Det frådende vannet viser ingen nåde.
For å ha en sjanse til å få maten til kyllingene sine,
må hun feste hjelmen...
...og forberede seg.
Hun må ri på den største bølgen av dem alle.
Klarte det!
Nå gjenstår den siste utfordringen.
Halvannen kilometers klatring opp siden av en aktiv vulkan.
Slik får hun levert sin dyrebare last.
Den barske ringpingvinen beviser at alle
som er tøffe nok til å overleve, blir belønnet
i det mest isolerte havet av alle.
SØRISHAVET
Sørishavet omringer Antarktis helt.
Der finnes det kaldeste vannet på planeten.
Og her kan vintertemperaturen falle til -45 grader.
Vindene når nesten 320 km/t.
I dette avsidesliggende havet er den globale havstrømmen sterkest,
og her har den lenge beskyttet skjulte verdener.
I utkanten av Sørishavet ligger kysten av det sørlige Australia.
Det kalde vannet er hjemmet til ekstraordinære arter.
Mange finnes ingen andre steder.
Rett utenfor kysten bor Brachionichthys hirsutus.
En av få fisker som foretrekker å gå i stedet for å svømme.
Brachionichthys hirsutus er en av verdens mest sjeldne fisker.
Det finnes færre enn 3000.
Derfor vokter hun noe ekstremt dyrebart.
Hun har lagt egg på det eneste stedet hun kan.
Stilken til en Pyura spinifera.
Den vokser fra mudderbunnen og er forankret mot strømmen.
Men det betyr at de henger rett i synsfeltet til sultne naboer.
Heldigvis for barna...
...er hun en tøff mor.
Pisking med halen.
Det tar seg av eremittkreps.
Store sjøsnegler blir bitt til de må gi seg.
Hun har et svar til alle inntrengere.
Men selv hun har en erkefiende.
En monster-sjøstjerne som veier ti ganger mer enn henne.
Hver av dens hundrevis av føtter kan føle,
smake og lukte.
Og de har fått ferten av eggene hennes.
Biting og dytting er nytteløst.
Den er ustoppelig.
Men hun kan ikke gi opp.
Så hun gjør et risikabelt trekk.
Hun ofrer seg selv til sjøstjernen.
Et desperat forsøk på å lokke den vekk fra eggene.
Det virker som et bemerkelsesverdig offer.
Men så...
...stikker hun av.
Takket være seige mødre som henne,
har Brachionichthys hirsutus fortsatt en sjanse.
I Sørishavet må du gjøre alt som trengs for å overleve.
Og jo lenger sør du kommer, jo mer fiendtlig blir havet.
Den store strømmen går i sirkel rundt Sørishavet.
En roterende vegg av vann,
opptil fire kilometer dyp og 1600 kilometer bred.
Den er kjent som Sørishavsstrømmen.
Og på dens vei...
...finner vi Sør-Georgia.
En av de mest avsidesliggende øyene i verden.
Men i noen uker hver vår...
...blir det det travleste stedet av alle.
En tetthet av kystdyr som ikke finnes noe annet sted.
Det er paringssesong,
og hver centimeter av denne stranden blir kjempet om av kjemper.
Sørlige sjøelefanter
har gått på land for å kjempe om paringsrett.
De kan bli opptil seks meter lange og veie mer enn 3,6 tonn.
Disse kjempene er de største og slemmeste av dem alle.
Men selv den ultimate tøffingen har vært liten en gang.
En baby født for bare noen timer siden.
Han vil møte mange utfordringer på sin vei mot å bli en kjempe.
Først må han fylle den altfor store huden sin
med sin mors næringsrike melk.
For han har konkurranse.
En sørjo.
Den har ingen skrupler når det gjelder å stjele fra en unge.
Sørjoen drar for å finne et enklere mål,
og ungen har lært en lekse.
Hold deg nær mamma.
Men hans neste test blir ikke like lett.
Stranda er overfylt, og stemningen blir anspent.
Enorme hanner gjør alt for å forsvare territoriene sine.
De bryr seg ikke om hvem som havner i kryssilden.
Å bli knust er den vanligste dødsårsaken blant nyfødte.
Men i dag har denne ungen fått en ny sjanse.
Og så langt har mamma aldri forlatt ham.
De neste tre ukene vil han legge på seg 68 kilo.
Da forandrer alt seg.
For en dag våkner han til et forferdelig sjokk.
Mamma er borte.
Etter å ha gitt ham nesten halve kroppsvekten sin i melk,
må hun tilbake til havet for å spise.
Han kan ikke følge etter, for han kan ikke svømme.
Han må finne et trygt sted å lære det på.
Men han blir lett distrahert.
Det avgjørende øyeblikket for hver sjøelefantunge er
deres første møte med vann.
Når han går uti, oppstår en utrolig reaksjon.
Han holder pusten.
Pulsen hans senkes.
Blodet ledes til hjernen hans.
Det er første steg på reisen hans...
...mot å bli et sjøpattedyr.
Men han har fortsatt mye å lære.
Etter en måned med trening på grunna med andre unger...
...er han klar til å dra ut i havet for første gang.
I løpet av de neste årene
vil han lære å holde pusten i mer enn to timer
og dykke til over 1800 meters dyp.
Og en dag kommer han tilbake til disse breddene
som den største, tøffeste selen i havene våre.
Fra Sør-Georgia
fosser den store strømmen frem med 141,5 millioner kubikkmeter per sekund.
Drevet av rasende vinder og jordens dreining...
...blir resultatet den mektigste bevegelsen av vann på planeten.
En gigantisk barriere mot de andre havene.
Og i midten ligger det mest isolerte kontinentet av alle.
Antarktis.
Over 12,5 millioner kvadratkilometer med frossen villmark.
Mange av kontinentets enorme isbreer stikker ut fra land
som flytende isbremmer på havets overflate.
På havets sørligste punkt
dyttes strømmen under Rossbarrieren, som er større enn delstaten California.
Isen her kan være over 250 meter tykk.
Men der strømmen flyter...
...finnes det liv.
Virvelløse dyr har eksistert her nede, tilsynelatende uforandret,
i millioner av år.
Alle leter etter sitt neste måltid.
Inkludert en antarktisk havedderkopp.
Han er stor som en tallerken.
Og han har kanskje ikke spist på flere måneder.
Med all konkurransen her
vil det neppe endre seg med det første.
Han må finne et sted hvor han har overtaket.
Et sted der vannet er så kaldt at det er på randen av å fryse til.
Der iskrystaller kan vokse på alle overflater de berører.
Og danne ishuler.
Men deres skjønnhet skjuler farene.
For alle skapninger som berører isen her...
...kan bli fanget.
Men de store farene utgjør en risikabel mulighet...
...for havedderkoppen.
Med sine lange, spinkle bein...
...sniker han seg over isen.
Han passer på at den ikke får kloa i ham.
Så slurper han i seg manetmiddagen sin.
Hvem trenger et nett når du har en ishule?
Disse superkalde forholdene holdes ved like av Sørishavsstrømmen.
Den fungerer som en fryseboks som fanger kulden.
Og når vinteren senker seg,
fryser havoverflaten rundt Antarktis til et digert flak med solid is.
Det dekker over 18 millioner kvadratkilometer.
Et perfekt dekke for den viktigste arten
i Sørishavet.
En med umåtelig makt over andre.
Antarktisk krill.
Billioner av disse små, rekeaktige krepsdyrene lever av algene
som vokser under havisen.
Deres samlede vekt antas å være over 400 millioner tonn.
Det er den største massen av alle ville dyr.
Når sommeren kommer, smelter isen.
Da kommer krilljegerne.
Fastboende bøylepingviner.
Store hvaler som har reist tusenvis av kilometer.
Det er årets store festmåltid.
Så kommer vinteren, hvalene drar, og havet fryser igjen.
Bare de tøffeste blir igjen.
Hvem har sagt at de ikke kan fly?
Keiserpingviner.
Etter to lange uker på havet
må disse foreldrene tilbake til ungene sine,
som venter på tykkere havis flere kilometer unna.
Så selv om de nettopp har fullført en episk svømmetur,
bytter de fort over til banen.
Alle har påkrevd utstyr for å overleve under ekstreme forhold.
Tykt spekk beskytter dem mot kulden.
Vanntett fjærdrakt holder dem tørre.
Selv beina er fjærkledde.
Enhver tilpasning stammer fra evolusjonen, for at de skal tåle vårt røffeste hav.
De har nesten kommet seg trygt hjem.
Men da setter noe uventet...
...en stopper for alt.
Livet til alle keiserpingviner avhenger av at denne havisen er her.
En liten sprekk kan virke harmløs for oss.
Men for dem er det et varsel om en skremmende endring.
Og selv om de kanskje ikke vet hvorfor, gjør de rett i å være bekymret.
Klimakrisen har nådd den mest isolerte delen av havene våre.
Pingvinenes verden lider under rekordhøye hetebølger,
opptil 28 grader over normalen.
Hvis havisen smelter før ungene deres har utviklet vanntette pelser...
...vil de drukne.
Flere kolonier har allerede mistet isen for tidlig.
Det har tatt livet av flere titusener av kyllinger.
For naturens tøffeste utholdenhetsspesialister
kan dette være den største utfordringen av alle.
Forskere frykter at hvis oppvarmingen fortsetter,
kan Sørishavet ved utgangen av århundret være fritt for keiserpingviner.
Når strømmen fortsetter sin reise,
smalnes dens vei inn av den antarktiske halvøya,
der sterk vind og sterke strømmer
tvinger dypt vann opp mot overflaten.
Dette vannet, som kommer fra Stillehavet og Atlanterhavet,
er varmere i dag enn noensinne.
Oppstrømningen fungerer som en hemmelig inngang
som gir varme innpass i Sørishavsstrømmen, noe som fremmer smeltingen enda mer.
Nå som forsvaret er brutt,
har somrene blitt så ekstreme at havisen rundt halvøya
har blitt stadig mer sjeldsynt.
Dette er det største istapet i vitenskapens historie.
Uten is å spise under,
har mesteparten av krillen forlatt dette vannet.
Og med dem, mange av dyrene som er avhengige av dem.
Noe av den siste havisen er beskyttet langt inne i fjordene,
og en isavhengig skapning klamrer seg fast.
Den gir seg ikke uten kamp.
Krabbeeterselen.
Denne barske, unge hannen er så tøff som det går an.
Han er en fighter.
Og han har arr som beviser det.
Han er født på havisen og har aldri satt en luffe på land.
Men i det siste
har hans verden blitt ugjenkjennelig.
Han har funnet et av få steder han kan være ute av vannet på.
Og en annen type sel er sammen med ham.
En weddellsel som også søker tilflukt.
Bukta er uvanlig stille.
Spekkhoggere.
Antarktis' såkalte drapshvaler.
Men disse spekkhoggerne er spesielle.
De er selfangere.
Og de har dekket alle utgangene.
For selene har havisen blitt en redningsflåte.
Heldigvis vil de skarpe kantene på isen forhindre spekkhoggerne og deres tynne hud
fra å komme for nær.
Så lenge selene blir på flåten, er de trygge.
Men denne flokken skal ingen steder.
De jobber sammen og samler styrken sin for å skape en stor baugbølge.
Krabbeeterselen hopper på igjen,
og weddellselen følger etter.
Men bølgejegerne...
...har bare så vidt begynt.
Weddellselen beveger seg saktere og har mer kroppsfett,
så den er det letteste målet.
Og i motsetning til krabbeetere,
er ikke weddellseler født til å slåss.
Det er en rask død for weddellselen.
Men jakten...
...er ikke over.
Spekkhoggerne sliter med å finne nok mat.
Den hissige krabbeeterselen...
...er ikke deres førstevalg.
Men når det er lite havis,
tar de det de kan få.
Mens de omgrupperer,
griper han sjansen til å slippe unna.
Et isflak som sitter fast mellom to andre beskytter ham fra angrepene deres.
Men i en forbløffende oppvisning av taktisk intelligens
begynner spekkhoggerne å frigjøre isen.
Dette større flaket bør sette en stopper for det.
Men jegerne er ikke ferdige.
Ved å skape en rekke undersjøiske bølger...
...demonterer de det som er igjen.
Nå jobber de nedenfra...
...for å velte isen.
Men krabbeeterselen gir seg ikke.
Men uansett hvor hardt han prøver...
...kan han ikke riste dem av seg.
Helt til han ikke kan flykte lenger.
Etter fire timer med kontinuerlige angrep...
...er han helt utslitt.
Men bølgene blir mindre.
Og svakere.
Spekkhoggerne er også utslitte.
Du vinner.
Spekkhoggerne drar mot en usikker fremtid.
Det er bare rundt 100 slike spesialiserte bølgejegere i verden.
Når havisen minker, gjør også antallet potensielle byttedyr det.
Hvis de mister muligheten til å jakte,
mister vi dem også.
Alt dyreliv i Antarktis avhenger av at havet fryser.
Selv dypt under overflaten.
For hvert år, når det fryser,
raser 250 billioner tonn overflatevann ned i dypet...
...og tar den store strømmen med seg.
På 900 meters dybde kombineres mørke og kulde med enormt trykk
og senker livets tempo.
Her, på bunnen av Sørishavet...
...finnes de eldste levende dyrene på jorden.
Denne vulkansvampen levde før pyramidene ble bygget.
De kan leve i 15 000 år.
Sørishavet er fødestedet til utallige dyphavsskapninger.
Og ved å følge den store strømmen har de spredt seg fra Antarktis.
Så i dag
har de underlige og de vidunderlige...
...spredt seg til alle havdyp.
Noe som beviser at takket være strømmen,
har Sørishavet bedre forbindelser enn vi noen gang har forestilt oss.
Det er planetens bankende hjerte.
Det pumper ut en kald, dyp vannstrøm som driver den globale havstrømmen...
...på dens 120 000 kilometer lange reise fra ett hav til neste.
Den danner én sammenkoblet vannmasse
som er vårt ene store hav.
Men fordi strømmen binder alle havene sammen,
kan det vi gjør ett sted...
...påvirke liv overalt.
Søppel som bæres av strømmen, kan ende opp på den andre siden av kloden.
Som følge av våre handlinger er havene våre nå på sitt varmeste.
Mens strømmen sprer denne varmen verden rundt,
flytter fiskeforekomster seg.
Da blir de vanskeligere å beskytte.
Og issmeltingen akselererer.
Det kan true fremtiden til den store strømmen.
Uten den...
...blir været vårt enda mer ekstremt.
Hvis vi ikke holder havene friske...
...kan de ikke lenger forsørge oss.
Men her i Sørishavet
har vi vist at vi kan trå til når det trengs som mest.
Denne sørkapen er levende bevis på det.
En gang jaktet vi på hennes art til det fantes færre enn 100 hunner igjen.
Men i siste øyeblikk samlet land verden rundt seg...
...for å beskytte de store hvalene.
Og sørkaper har hentet seg voldsomt inn.
I dag reiser tusenvis av dem fra Antarktis
for å pare seg ved Australias sørkyst.
Det beviser at om vi gir livet i havet en sjanse, kan det komme seg igjen.
Og hvis vi kan redde en art fra randen av utryddelse...
...kan vi garantert samarbeide...
...om å gjøre havene våre friske igjen.
Flere og flere av oss gjør noe.
Vi rydder søpla vår.
Vi lover å redusere utslipp.
Vi beskytter arter...
...og hjemmene deres.
Hvis vi handler nå,
har vi fortsatt sjansen til å helbrede vårt ene store hav.
Tekst: Susanne Katrine Høyersten