Moje ime je Ed Voren,
ovde sam sa svojom ženom Lorejn i Viktorijom Grejndžer.
Danas je 20. april 1964.
Viktorija, kada ste prvi put primetili
ove natprirodne pojave?
Žao mi je, ne znam kako da ovo uradim.
Zašto nas jednostavno ne vratite na početak?
Moj otac je mislio da ga nešto prati.
ANTIKVITETI I STARINE
Nešto što nije mogao da vidi.
Zaključavao bi vrata noću, a ujutru ona...
Bila bi otvorena.
Onda je počeo da čuje...
glasove. Nisam mu verovala.
Mislila sam da stari, znate?
Ali onda sam jednog dana došla i...
Pronašla sam ga.
Tata!
Bilo je tako tiho ovde posle njegove smrti.
Ali onda se nešto promenilo.
Mogla sam da osetim to.
Taj zaista jak osećaj...
Kao da me neko posmatra.
Ima nešto tamo unutra.
A kada sam ovde sama...
i kada je veoma tiho...
ono me doziva.
Dušo...
Ne znam. Imam loš predosećaj u vezi s ovim.
Ede, mogu ja ovo.
Lorejn...
Moje ime je Lorejn Voren.
Ovde sam da pomognem.
Mogu da osetim tvoj duh.
Tvoj strah.
Ima još nešto.
Šta si ti?
Ede! -Lorejn! Lorejn? -Ede!
Lorejn, šta se desilo?
Beba!
Bolnica je na deset minuta!
Šta je to bilo tamo? -Ne znam!
Bilo je nešto u sobi. U ogledalu.
Ne znam.
Kad je termin? -Maj. Poranila je! -Obavestite porodilište.
Dolazimo sa mogućom abrupcijom posteljice! -Biće u redu.
Ede! Nešto nije u redu, osećam to! -Biće sve u redu.
Gospodine? Morate ostati ovde. -Ne, Lorejn! -Gospodine!
Lorejn! Lorejn! -Moramo da izvadimo bebu. Morate da gurate.
Gubi krv. -Stiže li krv? -Da.
Gde je Ed? -Kako je beba? Kakvi su joj vitalni znaci? -Gde je Ed?
Puls, 130. Pritisak, 80 sa 40. -Dođavola!
Dajte mi baterijsku lampu.
Nešto je ovde!
Nestala je struja! Lorejn! Ne, ne! Lorejn? -Ede!
Ne, molim vas, moram da pričam sa svojom ženom.
Nemojte da smetate.
Ede... Nemoj da dozvoliš da povredi bebu.
Šta da ne povredi bebu? -Molim te.
Glava je tu. Morate da gurate, gospođo Voren.
Prestanite da gurate! Glava je napolju. Pupčana vrpca je oko vrata.
Trebaju mi dve štipaljke i makaze.
Šta? Šta je rekao?
Šta nije u redu? -Još jednom gurnite. Moramo izvaditi ovu bebu.
U redu je. Dolazi. Dolazi.
Treba mi to svetlo. Ona i dalje krvari. -Nešto nije u redu.
Šta nije u redu sa njom?
Nešto nije u redu! -Treba li vam pomoć? -Molim vas.
Doktore, šta nije u redu? Doktore, šta se dešava? Šta je u pitanju?
Dajte mi moju bebu.
Dajte mi moju bebu!
Mnogo mi je žao.
Bože. Molim te, Nebeski Oče. Molim te, vrati je.
Bože. Molim te, vrati je.
Bože.
Nebeski Oče, molim te...
Molim te, vrati je.
Bože, molim te.
Molim te. Molim te...
Bože!
Kako joj je ime?
Džudi.
Džudi Voren.
Hajde. Dođi ovamo. Hajde, bebo.
Tako dobro.
Tako dobro!
Džudi! Šta? Dušo.
Dušo.
Stalno vidim užasne stvari! I ne odlaze! -Dušo!
Dobro, dobro. Samo ih blokiraj, kao što sam te učila, u redu?
Kao što sam te učila.
Lusi Loket izgubila je džep
Kiti Fišer ga je našla -Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka unutra -Nije bilo ni cvonjka unutra
Samo traka oko njega -Samo traka oko njega
Nisi tu -Nisi tu
Te stvari, šta ako ne mogu da ih oteram?
Možeš.
Možeš. Od tebe zavisi.
Od tebe zavisi, dušo.
Dođi ovamo.
Volim te. -Volim i ja tebe.
Moja dušo...
Vest Pitston, Pensilvanija
Hajde, dečko.
Dobar dečko. -Mama mi je rekla da uzmem neke ukrase sa tavana.
Brzo. Hajde, svi!
Ne drže misu samo za nas! Hajde, tata. Ugasi TV.
Hvala ti, dušo. -Dođavola! -Pazi na rečnik, Heder!
Karin, siđi odatle. -Ne zaboravi kameru. -Napunjena je?
Hvala.
Mama! -Heder, šta je? -Katastrofa!
Don je okupirala kupatilo celo jutro. -Nisam! -Jesi! Nije ostalo tople vode.
A da osušim kosu, izbio je osigurač! -Mama, samo minut.
Dušo, još ima vremena da središ kosu, zar ne?
I tako lepo izgledaš u toj haljini! -Nemojmo da je lažemo, bako. -Ubiću te!
Ne možeš da je ubiješ na svojoj krizmi.
Majlo Evans Roberts. -Majlo Evans Roberts,
primi pečat dara Duha Svetoga. -Amin. -Ne znam.
Dušo, u kadru si. -Evo je.
Skloni se. Izvini, hvala.
Zar ne izgleda prelepo? -...Sveti Duh. Mir s tobom.
Heder Elizabet Smurl. -Heder Elizabet Smurl,
primi pečat dara Duha Svetoga.
Amin. -Mir s tobom.
Evo je.
Primila je svetu potvrdu. Uspela si, dušo.
Devojke! Ko hoće večeru? -Mi!
Hajde! Ulazite onda! -Baš sam gladna!
Požurite, požurite! Brzo, brzo! Već se hladi!
Da, bila je to divna ceremonija.
Džone, prestani! -Dušo! Znaš koliko volim tvoje umake!
Obožavam ih!
Samo samo... -Gde da stavim salatu?
Bako? Gde hoćeš da stavim salatu?
Vas dve mislite da ste baš smešne! -Kakva je ova buka?
Izvini, to su bile devojke. -Nema trčanja po kući, devojke.
Dobro. Okupite se, okupite se. Šta to imamo ovde?
Veće je od mene! Bože!
Ja nisam dobila ništa za svoju krizmu. -Don...
Mislila sam da smo ti kupili onaj lepi broš? -Da.
Da, bilo je to. -Hajde, otvori. -U redu.
To je ogledalo.
Ima pukotinu. -Heder... -Dušo, deda može da popravi staklo.
Našli smo ga na buvljaku, u okrugu Baks.
Sajmone, ćuti! -Stvarno?
Sviđa mi se. Hvala, deko. -Dušo, nema na čemu. -Hvala, bako.
Dušice!
Mama, nadam se da nije bilo preskupo. -Ne brini.
Čovek nije mogao da ga vrati u kamion, pa nam ga je dao povoljno.
Mislim da je samo čekalo na nas. -Znamo da u kupatilu bude gužva.
Možeš da ga staviš u svoju sobu i ne moraš da deliš sa drugima.
Dobra ideja. -To neće ići u našu spavaću sobu. -Pa, ja...
Ozbiljno? -Mislim da je divno i veoma pažljivo.
Nema više redova. -Zar ona gore na vrhu ne liči na tebe kad si bila beba?
Da, definitivno. Vidim sličnost.
Heder! -Okliznula mi se noga. -Nije. Videla sam.
Donina noga mi se našla na putu. -Ne sada. Dobro...
Ta sličnost je luda. I šiške imaš isto.
I sve ostalo. -Ko hoće tortu? -Ja! Ja!
Dobro! Hajde. Evo! -Evo!
Izgleda baš lepo.
Torta za krizmu!
Čestitam, dušo. -Hvala.
Ja nisam dobila tortu. -Ne zaboravi da zamisliš želju.
Sajmone, ćuti! -I Sajmon hoće tortu. -Evo! -Spremni?
Šta? Ona je ugasila moje svećice. -Ko? -Don!
Nisam! -Jesi! -Nisam! -Upalite svetlo.
U redu je. -Stvarno ih nisam ugasila.
U redu je, ljudi. Hajde, malo mira. -Jeste ugasila. -Bože!
Heder! Bože! -Heder! Jesi li dobro? -Šta nije u redu?
Bože. Tata? Toliko krvi. -Je li te pogodilo?
Bože, povređena si? -U redu je.
Samo mi stisni ruku. U redu je. -Idem po prvu pomoć!
Nakon decenija istraživanja natprirodnog,
poznati istraživači natprirodnog
Ed i Lorejn Voren su videli svaki mogući slučaj.
Ali 1986, u predgrađima Pensilvanije, suočili su se sa zlom
kakvo nikad nisu sreli. Ovaj slučaj im je razorio porodicu
i karijere priveo kraju.
Zasnovano na istinitoj priči.
PRIZIVANJE ZLA: POSLEDNJI OBREDI
Mladi stanari tog stana mislili su da razgovaraju sa duhom
devojčice po imenu Anabel Malins. Ali u stvarnosti,
oni su komunicirali sa neljudskim duhom. -Demonom.
Iskorišćavao je njihovu empatiju. Iskorišćavao je njihovu saosećajnost.
Onda je tražio dozvolu da uđe u lutku kao svoje telo,
prolaz u naš svet.
Nailazili smo na stotine predmeta poput Anabel.
Ukleti predmeti, totemi, i tokom godina, shvatili smo
da je najbolje rešenje da ih skupljamo.
Kao da uklanjamo oružje sa ulica. Čekajte, izvinite.
Znate šta? Hoće li neko upaliti svetla?
U redu. Ima li pitanja?
Da? -Znači, vi ste bili kao Isterivači duhova?
Ne. Mi nismo isterivali duhove. -Ali jesmo gledali film.
Čekajte! Znači nikad niste bili poliveni sluzom? -Molim vas...
Neka ozbiljna pitanja? Da? -Zašto ste prestali?
Nismo prestali. Putujemo, držimo predavanja.
Možda čak napišemo i knjigu. -Ali više ne prihvatate slučajeve.
Odlučili smo da se posvetimo drugim aspektima života.
Idemo odavde. "Koga ćete zvati?"
Hvala.
Ceo naš životni rad...
Kao neki skeč u Uživo subotom uveče.
To nije smešno! -Tata, nije bilo tako loše!
Dušo, mislim da ne vidiš šumu od drveća.
Ili duhove od groblja. -Odlično.
Ali ljudi nisu ni slušali.
Nisu čak više ni uključeni.
Kao da samo čekaju poentu šale.
Samo se zabavljaju.
Valjda.
Kad su pitali zašto ste prestali,
zašto nisi samo rekao, zbog tvog srca?
Zato što bi to rekao neki starac.
Uostalom, to je više pauza nego penzija.
To je samo dok mi lekar opet ne da dozvolu. Zar ne, dušo?
U međuvremenu, bliži ti se rođendan.
I razmišljala sam da dovedem Tonija na zabavu. -Ko je Toni?
Tata! Zabavljamo se već šest meseci. -Taj Toni.
Nisi smešan. -Naravno, dušo. Volimo ga.
Volimo ga? -Ede. -Volimo ga. -Spremni, narode? -Da. -Da.
Ja ću lingvini sa školjkama, molim. -Odličan izbor. -Dobro.
Ko je sledeći?
Da, mogu ja.
Čoveče, imate ovde toliko dobrih stvari.
Na dijeti sam zbog srca...
Nije bilo ni cvonjka u njemu Samo traka oko njega
Lusi Loket je izgubila džep Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka u njemu Samo traka oko njega
Lusi Loket je izgubila džep Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka u njemu Samo traka oko njega
Nisi tu Lusi Loket je izgubila džep...
Grilovani odresci preko mešanog povrća. Uzeću to.
Mogu li dobiti to ali sa piletinom? -Naravno.
Preliv sa strane?
Lorejn?
Gospođo? Da li ste dobro?
Da. Da, ja...
Dobro sam. Pomislila sam da sam nešto videla.
Jeste li se odlučili?
Izvinite. Šta? -Lazanje.
Ona obožava lazanje. Zar ne, dušo?
Da, odličan izbor. Hvala. -Hvala.
Lepo. Odmah dolazi. -Jeste li dobro vas dve?
Da.
Voleo bih da mogu lazanje.
Mama, mama!
-Šta radiš ovde?
Mama...
Dženet...
Ne. Ne, to je ono što je Mardži pričala. -Čekaj! Zakasnićemo
na rođendan Mister Pinki Popa. -Znala sam da imaju problema,
samo nisam znala da je tako loše. -Požuri, Šenon!
Biće veoma besan ako zakasniš. -Kakva šteta.
Hajde!
Ne. Devojke, prestanite!
Ne. Mislim da to nije istina.
Elis ne bi želela to. Znam je još iz srednje škole.
Ne. Nije to rekla, ne. Devojke!
Devojke, izađite odmah odatle!
Dženet, jesi li tu?
Prekinula se veza?
Dženet?
Alo?
Evo. Hoćeš malo supe?
Dobro, Suzi, napraviću ti supu, i odmah ću se vratiti.
"Dobro!" Možeš. Ovde piše "dobro došla".
Evo kukuruza. -Možeš li da napraviš onu supu od šargarepe koju volimo?
Naravno! -I kada to želiš? -Savršeno!
Napravila sam ti supu, Suzi.
Gde je Suzi?
Mama, mama!
-Kako si dospela ovde, Suzi?
Mama! Mama!
Mama!
Dođi ovamo! -Ukrala mi je lutku.
Jesi li imao lep dan? Bio si dobar dečko?
Dobar dečko. Ćao, tata.
Šta gledaš? -Ćao, sine. Nije baš dobro. -Mama, ukrala mi je lutku!
Zdravo svima! -Ukrala je Suzi! -Ćao, dušo. -Možeš li da izvučeš
pribor odande? -Tata, niko mi ne veruje!
Šta? -Izvini, mama. -Priča gluposti!
Ja ću ti verovati. Samo mi reci o čemu se radi.
Igrala sam se u Doninoj sobi sa Suzi, i onda... -Šenon!
Misli da je videla staru ženu u Doninoj sobi. -Niko mi ne veruje, deko!
Verujem ti! -To je sve. Sedite. -Jedna starica je uzela Suzi.
Bila sam u prodavnici. -Sajmon ti veruje. Sajmon veruje...
Bako, prestani da plašiš Karin. -Sedite. -Narode, gladan sam. Hajde da jedemo.
Zašto mi niko ne veruje? -Ja ću ti verovati.
Možeš sve da mi ispričaš posle večere. -Molim te, sedi, dušo.
Dobro. -Uguraj se, Karin.
Hajde, sedi. -Možda je to bila baka. -U redu! -Dobro.
Za ono što ćemo da primimo, neka nas Gospod učini iskreno zahvalnim.
Amin. -Amin. -Amin. -U redu, hajde da jedemo.
Izgleda odlično! -Hoću ćuftice!
Ćuftice su mi omiljene.
Baš je čudno. -Znam da jesi.
Čekaj, šta je čudno?
Ogledalo. -Znam.
Kao da me one jezive bebe uvek posmatraju.
Bebe su perverzne. Bebe su odvratne.
Ozbiljno.
"Ona u sredini izgleda baš kao ti, Heder."
To je bilo baš smešno, ali je laž. Ti si bila mnogo ružnija beba.
Bože, hvala ti. -Trebalo je da vidiš čestitke
koje su mama i tata dobili u bolnici.
"Dženet, baš nam je žao što ti ćerka liči
na onog tipa Slota iz Gunisa." -Ti si kreten!
Sutra iznose đubre.
Hajde da ostavimo tu blizu.
Bože, kako je bilo teško!
Šta ako baka pita za to? -Bliznakinje su krive za to.
Polomile su ga. Mi smo samo iznele napolje. -Dobra ideja.
Znam. Ja sam genije.
Dobro jutro, svima. Karin! Siđi odatle. Šta ona radi?
Ne mrdaj. Sajmone, hajde! -Karin, hajde dole.
Karin, hajde. Sedi. -Praviš mi sendviče?
Dragi, pravim devojčicama sendviče. -A moj ručak? -Imam tvoj ručak.
"Osvojite porodično putovanje na Floridu." -Bože!
Kako bi to bilo super? -Baš super.
Baš smrdiš, Sajmone. -Sad stalno prdi.
To je zbog slanine. -Ne!
Ne udaraj me sirom. Znaš šta se desilo prošli put kad si me udarila sirom?
Šta? -Bio sam na kolenima.
Imam ga.
Držiš drugi kraj ovoga? -Da.
Jesi li spreman? -Ući će.
Da, nemam kasicu prasicu. -Nemam dva dolara.
Nemam ni jedan. To je samo šala.
Da, možda ćemo imati dva dolara. -Četiri dolara!
Da, to bi bilo dobro. -Uskoro ti je rođendan.
Jesi li dobro?
Don? -Dušo? Jesi li dobro?
Draga? -Hajde. -Jesi li dobro, Don? -Don?
Don, možeš li normalno da dišeš?
Daviš se? -Daviš li se, dušo?
Bože! Don!
Draga. Bože. -Bože, ne! -Bićeš dobro. -Bože.
Don! -Doni! -Bože! -Don!
Šta je to? -Je li to staklo? Jesi li progutala staklo?
Moramo u bolnicu. -Da. -Hajde! Vodite je u bolnicu!
Bože, Džek!
Biće sve u redu. -Da, biće.
Biće dobro. -Dušo, dođi i sedi.
Heder, dušo. Hajde.
Toliko loše? -Viši nego što bih voleo.
Jesi li razmišljao da dodaš ribu u ishranu?
Nisam baš tip za ribu, doco. -A belanca? -Šta?
Ede...
Dugo te poznajem. Dosta budalaština.
Molim? -Ne smeš da imaš još jedan infarkt.
Da.
Hana, napolje, napolje! Napolje, napolje!
Zdravo, drago mi je da te vidim. -Kako si? -Lorejn, lepo te je videti.
Poslužite se predjelima. Izlazim odmah.
Dobro.
Dobro...
Za šta je to bilo? -Samo da ti zahvalim za ovu divnu zabavu.
Svi moji omiljeni ljudi su...
ovde. -Srećan rođendan, Ede.
Stigla je.
Dobro.
Toni, ponašaš se tako nervozno! -Šta? Nisam nervozan.
Samo stvarno želim da odobre.
Šta da odobre? -Ne znam. Mene, nas.
Nemaš zbog čega da brineš.
Moja mama te voli.
A tvoj tata?
Tvoj tata me ne voli? -Prestani! -Ozbiljna si?
Sad mi to govoriš? -Nisam to rekla! Hajde.
Šta će ti kravata? Nije sahrana.
Znači sad se nisam ni obukao kako treba. Bože.
Dobro. Gde smo? Je li ona ovde? -Srećan rođendan, tata!
Hvala, dušo. -Zdravo, mama. -Tomi? -Tata, to je Toni!
To sam i rekao. -Srećan rođendan, g. Voren.
Hvala. -Toni, baš si zgodan. Molim te, uđi.
Šta će ti kravata? Nije sahrana.
Šta?
Džudi? -Oče Gordone. Zdravo! -Bože moj!
Baš mi je drago što vas vidim.
Dušo? -Porasla si.
To uvek kaže. Ovo je moj dečko, Toni.
Toni, ovo je moj otac Gordon. Radio je sa mojim roditeljima.
Drago mi je, Toni. -I meni. -Čime se baviš?
Trenutno sam između poslova. -Dobro. -Toni je bio policajac.
Nazovite to prevremenom penzijom. -Prilično si mlad za penziju, sine.
Da, to je duga priča.
Dobro. Pazite samo da ništa ne dirate.
Sve što vidite unutra je ukleto, prokleto,
ili je korišćeno u nekoj vrsti...
ritualne radnje.
Šta je unutra? -Samo skeleti.
Šta? Čekaj, ozbiljno?
Dušo, dodaj mi pivo.
Hvala.
Možda još jedno?
Miriše lepo.
Izvini, ja sam Toni.
Znam ko si. Ti si Džudin dečko. -Da.
Bred Hamilton. Radio sam sa Vorenovima.
Na njihovim istragama? -Tu i tamo, da.
Ponekad kao konsultant, ponekad obezbeđenje.
Jesi li ikad video egzorcizam? -Jesam li ikad video egzorcizam?
Jesam li ikad video egzorcizam?
U prvom redu, lepi. Baš tu.
To je ožiljak iz borbe. Zamalo mi je odgrizla ceo obraz.
Ona je to uradila? -Da. A kažu da je Roud Ajland dosadan.
Ne znam. Zašto ne uzmeš zemičku, Toni?
Lusi Loket je izgubila džep
Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka unutra
Samo traka oko njega
Ti...
Nisi...
Tu...
Izvini. Jesi li dobro?
Da. -Jesi li videla nešto?
Nije to ništa.
Izvini. Čudno je. Ponašam se čudno.
Ja...
Volim čudno.
Mislim, volim tebe. Volim... tebe.
Šta si pričala kad sam ušao?
Samo trik koji me je mama naučila. -Kakav trik?
Tako sam naučila da se nosim sa svojim...
čulima.
Kako da ih blokiram.
Dobro. Kako ono ide?
Ne, ozbiljno. Nauči me. -Sramota me je.
Hoću da znam. Ne možeš da se stidiš preda mnom.
Molim te? -Dobro, ali ne smeš da se smeješ. -Neću da se smejem.
Lusi Loket... -Lusi Loket...
Izgubila je džep... -Jadna Lusi. Ne... Zapravo, čekaj.
Ja sam ušao. Ti si imala zatvorene oči.
To mora da je deo toga, zar ne?
Dobro.
Lusi Loket... -Lusi Loket... -Izgubila je džep...
Izgubila je džep... -Kiti Fišer ga je našla...
Kiti Fišer... -Ni...
Šta?
Varanje. -Izvini.
Izvinjavam se. -Mama! -Gospođo Voren!
Toni, Ed te je tražio. Vodi momke u garažu.
Mene? -Da, ako želiš.
Da. Naravno.
Verovatno treba...
Džudi, čekaj.
Šta se dešava?
Ništa. Dobro sam.
One noći, u restoranu? -Nije to bilo ništa.
Sad ti se češće priviđaju stvari, zar ne?
Ne.
Sećaš li se šta smo vežbale?
Mogu da se nosim s tim. -Ne možeš. Džudi, ne možeš. Moraš da blokiraš to.
Veruj mi, posle celog života ovoga, obećavam ti,
ne želiš to.
Razumem.
Volim te.
Volim i ja tebe, mama.
Da li da idemo da spasimo Tonija od tvog oca? -Molim te.
Hvala na ohrabrenju. -Ima lep odskok!
Hajde, Dru, možeš ti to. -Sredi ga.
Toni! Ti si na redu.
Naravno. -Sve u redu? -Da. -Srećno, druže.
Dobro. -Skini jaknu! Jaknu. Jasno. Spreman? -Da.
Treba li da poskakuješ malo više? -Ne, dobro sam, gospodine. -Idemo. Spreman?
Još jednom. -Dobro.
Dvadeset jedan, osamnaest! -Dobra igra.
Nemaš sreće, Toni. Skoro sam pomislio da imaš šanse.
Čestitam. -Čoveče. -To je bilo tako dobro. -Svaka čast.
Imamo pobednika. -Zašto sam je udario? -Žao mi je.
Jesi dobro? -Da. Još neporažen.
Idem po još jedno piće. -Idem i ja. Mama, tata, hoćete nešto?
Ne, hvala ti, dušo. -Ti si dobro? -Da, dobro sam.
Imamo piva? -Da. -Nemoj da misliš da nisam primetila.
Sve blista. -Trudim se. -Da. -Ovo je...
Izvinite što prekidam.
Zapravo, nadao sam se da kažem nešto?
Naravno. Šta ti je na umu? -Da, pa...
Dobro je što Džudi nije tu, jer ono što sam hteo da kažem je...
Samo ću da...
Dakle...
Kupio sam ovo nedelju dana nakon što sam je upoznao.
Znam, rano je, i znam da izlazimo samo šest meseci,
ali...
Kad znaš, znaš.
I ja jednostavno ne mogu da zamislim svoj život bez nje.
Dakle, ono što pokušavam da kažem je...
Voleo bih da imam vaš blagoslov.
Prelep je, Toni.
Znaš li...
da naša porodica nije kao druge porodice?
A Džudi...
Ona je naša mala devojčica.
I, u pravu si, bio je to veoma kratak period.
Ali mi smo se jedva poznavali kad smo se verili.
Pa... -Ed je trebalo da isplovi.
Ali mislim da... šta znam... Mislim da smo jednostavno znali.
Naravno, imaš naš blagoslov.
Gospodine Voren? -Da...
Toni, ti si dobar momak... -Ede...
Poznaju se tek šest meseci. -Ne budi smešan.
Ali ona je upravo rekla da ste vi... -Da, pa... -Da...
To je bilo drugo vreme.
Dobro...
Možda je ovo bilo prerano? -Eto vidiš. -Ne.
Vratiću se za mesec dana i... -Mesec dana?
Ede...
Šta je to?
Sra...
Je li to za mene?
Da. Džudi, pitao sam... -Da!
Da! Naravno, da!
Da!
Prelep je.
Zato si bio tako nervozan u kolima? -Baš tako.
Jesi li ga videla? -Jesam! Jesam. Tako je lep. Dušo. -Hvala, gospodine.
Hvala. -Čestitam. -Tako je lep.
Jesi srećna? -Da. -Čestitam, Toni. -Hvala, druže.
Toni deluje kao dobar momak. -Da, da...
Džudi ima dobre instinkte.
Moraš samo da je pustiš, da ide svojim putem.
Da. -Inače...
imali smo par poziva.
Neke porodice su se javile. Dobro bi im došla vaša...
posebna pomoć. -O čemu je reč? Jesu li odavde, ili...
Ede. -Da.
Žao nam je, oče. Ti dani su iza nas.
Znam. Samo sam...
Morao sam da pokušam. Zarad starih vremena. -Naravno.
Srećan rođendan. -Hvala. -Dobro izgledaš za starca.
Hoćemo li samo da se pretvaramo, kao da se ništa ne dešava?
Otac Džensen je predao naš slučaj nadbiskupiji. -I šta onda?
Samo ćeš da nas pustiš da živimo u ukletoj kući?
Ne pričaj tako sa ocem! -U redu je, mama, ja ću ovo.
Molim vas, prestanite da se svađate! -Dušo... -U redu je, dušo.
Molim te, tata, zar ne možemo u motel?
Ima nas osmoro, dušo. Ne možemo to da priuštimo.
Kao što rekoh, otac Džensen je rekao... -"Otac Džensen kaže."
Bože, to sam već čula. -Crkva ima proceduru.
Oni sarađuju sa ljudima koji dođu i dokumentuju...
te stvari. -"Te stvari?" -Da dokažu da je sve stvarno!
"Da dokažu da je sve stvarno?"
Stvarno je! Želi da nas ubije! -Ne, ne. -Ne, hoće!
Ti nam ne veruješ, je li? -Ne, ne. Don. -Je li?
To nije ono što govorim! -Ne veruješ nam,
samo zato što se tebi nije desilo. -Dešava se svima nama!
Ne na isti način kao meni, tata!
Ne mogu više ovako da živim. Niko od nas ne može!
Ili nam ne veruješ,
ili ne možeš ništa da uradiš. Šta je od toga?
Isuse Hriste... -Don... -Ne, ne.
Neću da čekam. Nemoj. -Pusti to. Ne, ne. Dušo... Ne. Don. Dođi...
HEDERINA KRIZMA
...kupili onaj lepi broš? -Da. -Da. -Hajde, otvori. -U redu.
Hajde! -Jedva čekam da vidim šta je. -Napetost!
Bože!
Malo je čudno.
Hvala, deko. -Nema na čemu, dušo. -Hvala, bako.
...torta! -Jesi li uzbuđena zbog torte, Heder?
Sajmon hoće tortu, takođe. -Evo! -Da! -Spremni?
Ona je ugasila moju svećicu. -Ko? -Don! -Nisam!
Jesi.
Evo! -Spremni?
Ona je ugasila...
Šta je to bilo?
Sajmon hoće tortu, takođe. -Evo! -Spremni?
Evo! -Spremni?
Ona je ugasila moju svećicu.
Sajmon hoće tortu, takođe. -Evo! -Spremni?
Tata.
Džek! Džek!
Džek. Džek. Devojčice!
Bože!
Bože. Heder. Dušo, šta se desilo? Šta se desilo?
Neko je ovde! Neko je ovde!
Nema nikoga, dušo. Nema nikoga!
On je ovde! -Heder! Jadno dete.
Ne možemo ovako da živimo, Džek! Moramo nešto da uradimo!
Jadna Heder!
Đavo je došao u Pensilvaniju.
U rudarskim brdima Vest Pitstona,
ova porodica je pod opsadom natprirodnih sila.
Ovo su moji roditelji i... Imali smo dosta uznemirenja
tamo kroz kuhinju sa plafona. -Džek i Dženet Smurl
tvrde da je zla sila našla put u njihov dom.
Radoznalci, oni koji veruju, i oni koji ne veruju, poređali su se u ulici Čejs
u sredu, da vide ukletu kuću. -Uživo smo za tri, dva...
Dobrodošli u "Lari King uživo!" -Dobro veče, ovog ponedeljka.
Iš, zli demoni!
Naši gosti, za početak, su Dženet i Džek Smurl.
Pretpostavljate li čime je kuća ukleta? -Nismo ništa pretpostavili, Lari.
Nismo razmišljali u smislu natprirodnog, mislim, niko ne razmišlja.
Džek Smurl kaže da ga je demon napao usred noći,
paralisao mu telo. -Probudio je moju ženu, a onda je počelo vrištanje.
Je li ovo stvarno progonstvo, ili razrađena prevara?
Osam ljudi živi u ovoj kući, osam ljudi je to doživelo.
Osam ljudi nije ludo.
Tražimo pomoć. Neko, bilo ko, pomozite nam. -Morin.
Bože! To je mala Džudi Voren! -Ćao, Brenda. -Dovela si i mamu.
Naša lokalna slavna ličnost. -Hvala.
Brenda, kako je porodica? -Dobro, dobro.
Možda kad završimo, možete da mi proreknete budućnost?
Šalim se, znam da to nije vaš fah! Imate vi svoje istrage i sve to.
Više ne. -Gospođo Voren, Morin će vam doneti kafu ili nešto.
A tebe ću, dušo, odvesti pozadi. Isprobaćemo onu prelepu haljinu!
Volela bih da upoznam momka kao što je Toni. -A šta je sa Domom?
Raskinuli smo. Opet.
Žao mi je. Ima još riba u moru. -Baš si draga.
Ionako si bila prelepa za njega. -Prestani! Izvini!
Izgleda da sam te malo posekla. -Da.
Morin?
Hoćeš li da se javiš?
Ta devojka je idiot. Odmah se vraćam.
Počela sam da postajem stvarno klaustrofobična.
Brenda?
Jesi li dobro tamo dole, Brenda?
Brenda?
Lusi Loket je izgubila džep Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka unutra Samo traka oko njega
Mama!
Lusi Loket izgubila džep Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka unutra Samo traka oko njega
Nisi tu!
Džudi! Šta je bilo?
Šta se desilo?
U redu je.
Gospodine Smurl. -Pažljivo.
Džek. -Možete li da se odmaknete? -Šta se dešava u vašoj kući?
Molim vas, možete li napraviti malo prostora? Imajte poštovanja!
Iz poštovanja prema mojoj majci. Dajte nam prostora!
Je li dobro? -Zaboga, skloni mi se s lica!
Pažljivo. -Odlazite! -Bićeš dobro, mama.
Deco, baka će biti dobro, ne brinite.
Don, pazi na svoju majku. -Možeš li da izađeš iz mog...
Džek, vidimo se tamo, važi? -Vidimo se u bolnici.
Bićemo u kontaktu, dušo. -Da.
Zašto neće da prestane? -Mama, vidi.
Da. -To je Sajmon. -Ćao, Sajmone.
Odrastao sam sa psom kao što je ovaj. -Stvarno? -Da.
Ona hitna pomoć napolju...
Ko je to bio?
Moja svekrva.
Neš...
Nešto ju je gurnulo niz stepenice. Sve je gore.
I ne možemo da priuštimo da odemo.
Tako mi je drago što ste ovde. Mislili smo da je
crkva zaboravila na nas.
Gospođo Smurl...
Crkva ne zna da sam ovde. Ja sam zapravo iz Konektikata.
Ali sam radio na slučajevima sličnim vašem,
i vrlo pažljivo sam pratio vašu priču na vestima.
Mislio sam da možda mogu da pomognem.
U ime Oca, i Sina, i Svetoga Duha.
Šta se desilo tamo dole? -Nešto je ovde. -Odlazite?
Pomoći ćemo vam.
Crkva će da me sasluša. Obećavam vam, saslušaće.
Mogu li da vam pomognem? -Biskupa Makenu, molim. -Naravno. A vi ste?
Otac Gordon. -Minut.
Došao je otac Gordon.
O čemu se radi? -O Smurlovima.
To je porodica iz Vest Pitstona. Hitno je.
On je ovde zbog porodice iz Vest Pitstona. Kaže da je hitno.
U redu.
Biće tu za trenutak.
Oče? Da li ste dobro? -Da...
Izvinite.
Zdravo?
Oče Gordone? -Džudi? -Sada možete ići.
Zaštićen sam Bogom Svemogućim,
tvorcem neba i Zemlje, svega vidljivog i nevidljivog.
Moja vera je moj oklop. Božje svetlo...
Bože, zaštiti me!
Evo! Uvek morate da proverite ima li iskre.
Mislio sam da je karburator. Trebalo je da proverim svećicu.
Svaka čast. -Nisam mogao da priuštim mehaničara na koledžu,
pa sam morao sam da naučim.
Koliko ti je Džudi rekla o tome čime se bavimo?
Dovoljno da ne postavljam mnogo pitanja.
Uđi unutra. Želim da ti pokažem nešto.
Ne diraj ništa.
Sve što vidiš ovde je ukleto, prokleto,
ili je korišćeno u nekoj ritualnoj radnji.
Ništa nije igračka.
Čak ni igračke.
Ako su sve ove stvari tako zle,
zašto ih čuvate? Zašto ih jednostavno ne uništite?
Komplikovano je. Nekad to pogorša stvari.
Nekad, jednostavno ti ne dozvoljavaju.
Otkrili smo da je bezbednije da duh ostane u boci.
Bolje da je ovde nego napolju.
Koliko ste slučajeva imali? -Slučajeva?
Možda hiljadu? -Hiljadu?
Da. Počeli smo mladi, otprilike u tvojim godinama.
Zanimljivo je. Ova soba,
svaka stvarčica u njoj...
naša je priča.
To je naše životno delo.
Slušajte, onog dana?
Razumem.
Bio sam samo nervozan, a vi ste pomalo zastrašujući.
Zamalo smo izgubili Džudi.
Rodila se mrtvorođena.
Otprilike jedan minut.
Bio je to najduži minut u našim životima.
I kao roditelj, to je nešto što nikad ne zaboraviš.
Iako znam da je ona tvoja verenica,
za nas,
ona će zauvek biti ona mala beba, koja se bori za svoj život.
Razumem, gospodine.
Zaista?
Šta nije u redu?
Šta?
Otac Gordon je bio dobar čovek.
Božji čovek.
I pomogao je tolikim ljudima.
Nisam poznavala oca kao čoveka očaja.
Ne, otac Gordon je bio svetlost.
I doneo je tu svetlost meni i mojoj porodici,
kada nam je najviše bio potreban.
Kamo sreće da smo mogli da učinimo isto to za njega.
Gospodine Voren? Gospođo Voren?
Da? -Žao mi je, nismo se upoznali. Moje ime je otac Zigler.
Oboje ste pomalo ozloglašeni
u određenim krugovima unutar crkve.
Da, svesni smo. -Ali Gordon je uvek govorio lepo o vama.
Verovao je u misiju. I u stvari koje ste radili zajedno.
Smatrao vas je prijateljima. -Hvala vam, oče.
Izvinite, oče.
Da?
Gde je to bilo? Gde je umro?
U Pensilvaniji.
Samo Bog zna zašto je bio tamo.
Šta?
Lusi Loket je izgubila džep
Kiti Fišer ga je našla
Lorejn. Šta? Šta nije u redu?
U pitanju je Džudi. Nešto nije u redu sa Džudi.
Gde je ona?
Brate.
Gospođo, mogu li da vam postavim par pitanja?
Držite se podalje odavde, u redu?
Šta god da se dešava u toj kući,
uzimamo Džudi i vodimo je kući.
Izvinite.
Izvinite. Izvinite.
To su Ed i Lorejn Voren. Gospođo Voren, šta radite ovde?
Gđo Voren, da li su vas pozvali kao pojačanje? -Šta je u kući?
Gospodine Voren, da li ćete danas izvoditi egzorcizam? -Izvinite.
Da li Smurlovi nešto kriju? Poznajete li Smurlove? -Ed i Lorejn!
Da li se vraćate iz penzije? Gospodine, možete li da kažete svoje ime?
Kakva je vaša veza s Vorenovima, gospodine?
Da li si dobro?
Gospodine Smurl?
Ed Voren. -Da. Ovo je moja žena.
Lorejn. Da, da! Molim vas, uđite. Molim vas.
Hvala vam mnogo što ste došli. Čuli smo da ste vi stručnjaci.
Ljudi su nam rekli da ste u penziji.
Pa...
Žao mi je. Tražimo našu ćerku.
Mama? Mama?
Džudi! -To su Dženet i Džek Smurl.
Hvala bogu da si bezbedna.
Šta radiš ovde? To ne liči na tebe.
Otac Gordon je bio ovde. Bio je ovde neposredno pre smrti.
Povezala sam stvari, i pronašla sam ih.
To traje već mesecima. -Moramo da idemo. -Šta? Ne. Mama. Mama.
Tako mi je žao. Ede, moramo da idemo.
Odlazite? -Da, odlazimo. -Čekajte, šta? -Žao nam je ako smo banuli.
Ne možemo da odemo! -Ni da ostanemo.
Možemo o ovome da pričamo napolju. -Mama! -Put je bio dug.
Ponavljam, stvarno nam je žao. Hajde Džudi. -Reci nešto. Stanite!
Mi ne bežimo od borbi, zar ne?
To ste uvek govorili jedno drugom,
kada bi nekoj porodici bila potrebna vaša pomoć.
Kao dete, nisam razumela zašto morate da odlazite.
Zašto ste toliko davali sebe ljudima koje ne poznajete.
Čak ni sada, ne znam.
Ne znam zašto sam ovde, stvarno ne znam.
Ali smo sada svi ovde.
I potrebni smo im.
Vi ste im potrebni.
Bilo kakvi komentari za nas? -G. Voren, mislite li da je ovo pravo proganjanje?
Nije trebalo da izlazimo u javnost.
Sada nas komšije ne podnose. Misle da smo hteli ovo.
Nisam znao da će se pretvoriti u cirkus.
Želeli smo nekog poput vas, stručnjake.
Ljude koji su se već bavili ovim.
Hajde da se vratimo na početak. Kada je sve počelo?
Hederina krizma. -Da. -Kako to misliš, videla si ga da umire?
Jesi li bila ovde? -Ne, kod kuće. U viziji.
Ali bilo je drugačije. -Jesi li rekla svojoj mami?
Ne. Ne mogu više da pričam s njom. Uvek je tako... -Zabrinuta. -Da.
Ima još nešto. Ne znam kako da kažem to, ali kao da...
nešto želi da budem ovde.
Vaši roditelji su živeli ovde? Koji roditelji?
Da, s nama su sve vreme, od kada smo se uselili i...
Počeo je da pravi palačinke.
Da li je ovo normalan slučaj?
Nikada nisu normalni.
Ne, mislim, da li uvek pravite palačinke?
Da li je to deo procesa?
Ponekad su to vafle.
Ne, svaki slučaj je drugačiji.
Svaka porodica je drugačija.
Jedina stvar koja je uvek ista je strah.
Možeš ga videti u njihovim očima.
A demon će se time hraniti.
Pokušaće da ih izoluje, da iskoristi njihove strahove protiv njih.
Deo posla je i...
da im pokažemo da nisu sami.
Da.
Džudi mi je rekla da si bio policajac.
Šta se desilo? Zašto si batalio? -Nije to ništa.
Dobro, dakle...
Radio sam u Blumfildu.
Znate, mali grad. Ništa se nikad ne dešava.
Ja i moj partner, dobijemo poziv zbog nasilja u porodici.
Dođemo do kuće, i čujemo svađu unutra.
Pokucam na vrata.
I odmah, vrata se širom otvore,
i taj tip mi uperi sačmaricu pravo u lice.
I čujem... klik.
Ja...
Otrgnem se od šoka, i oborimo ga.
Uhapsimo ga.
Kasnije, partner mi prilazi i kaže: "Mrtav si čovek."
Pokazuje mi sačmaricu.
Bila je napunjena. Kapisla na čauri je bila udarena.
Zatajila je.
Pomislio sam, postoji svet u kojem sam mrtav.
U kojem nikada ne ostarim.
Nikada nemam decu.
Nikada ne oženim vašu ćerku.
Sledećeg dana sam dao otkaz,
i otišao da kupim prsten za Džudi.
Ovo je moja kanta za otpatke, Berte. -Naravno da je tvoja!
Da. -Stavio si je na moju glavu! -Hvala, Berte. -"Hvala?"
To je moja kanta za otpatke za bacanje stvari kad pogrešim.
Sjajno. Sad, Erni, Erni...
Da napravimo blesavo lice? Da?
Izvini, blic je trebalo da bude ugašen.
Mislila sam da bih mogla...
da dokumentujem sve.
Sve u redu?
Da.
Upravo sam shvatila, nikada vas nisam videla dok radite.
I ja to osećam.
Ostani ovde. -Mama, mogu da pomognem. -Džudi, obećala si.
Mama, mama!
Mama...
Karin. -Izvini. -Nema veze.
Kako se zove? -Ovo je Suzi.
Zdravo, Suzi.
Da li voliš lutke?
Ne baš.
Odmakni se od nje! -Znam šta si uradila. Prljava devojko!
Nečista devojko!
Ne!
Duhovi, ima ih troje.
Nikada nisu živeli u ovoj kući, već na ovom zemljištu.
Ovo je bilo poljoprivredno zemljište.
Bila je jedna žena.
Bila je divlja. Ona...
Tako mučena.
Imala je aferu i...
Njen muž je poludeo.
Uzeo je sekiru i krenuo na nju.
Sakrila se u podrum, ali nije bila sama.
Otišla je sa svojom starom majkom.
I ubio ih je obe. -Viđali smo
nasilne manifestacije poput ove ranije. Zašto je ovo drugačije?
Ta tri duha su samo paravan.
Nešto drugo blokira moju viziju.
Sakriva se iza njih. -Demonsko?
Ono kontroliše duhove. Koristi ih protiv Smurlovih.
Ali šta hoće? Ovo traje već mesecima.
Na šta čeka?
Džudi!
Mama? -Možeš li da dođeš ovamo, molim te?
Mama?
NEDOSTAJALA SAM TI?
Anabel?
Džudi?
Jesi li tu? -Karin?
Džudi! -Džudi!
Tvoja glava! -Šta se desilo?
Nešto je na tavanu.
Nemoguće.
Našlo nas je.
Lorejn?
Ne, Lorejn. Ne, nemoj.
Ede, nešto se promenilo.
Nešto je drugačije.
Onda, posle otprilike nedelju dana, Džudi se oporavila.
Lekari su rekli da nikada nisu videli ništa slično.
Bila je čudo.
Ali to ogledalo, nikada ga više nismo videli sve do danas.
Ali ne razumem. Heder i ja smo bacile tu stvar.
Sa takvim stvarima, nikada nije tako jednostavno.
Nije završilo s vama, i nije završilo s nama.
Šta se onda desilo sa ženom
iz antikvarnice?
Ne znamo.
Nikada se nismo vratili. -Ta stvar na vašem tavanu je demon.
Prvi s kojim smo se ikada susreli.
Bili smo mladi, i uplašeni, i skoro smo izgubili ćerku.
Pa smo sebi rekli da je rizik prevelik,
da ne možemo da rizikujemo da se vratimo.
Da.
Pobegli smo.
Protumačiću to kao dobar znak da ste još ovde.
Nećemo vas ostaviti.
Vode? -Izvini. -Pa, šta sad?
Kako da se rešite toga?
Ede! Zar stvarno misliš da poneseš tu stvar kući? -Ne možemo ga ostaviti ovde.
Soba sa artefaktima je jedino mesto koja može da ga obuzda.
Dobro, Vest Pitston, nazad kući u Monro. Idi preko 80.
Lorejn i Džudi mogu da ostanu iza. -Čekaj, 84 je brži.
Osamdeset je mnogo brži u ovo doba noći.
Slušaj me, šta god da se desi večeras,
moraš da uradiš tačno ono što kažem, u redu?
Razumem.
Šta? Šta je?
Ništa. -Sve u redu?
Samo nešto što je Lorejn rekla.
Nešto deluje drugačije.
Mama, žao mi je. -Ne, meni je žao.
Nije trebalo da te pustim da ostaneš.
Kada počnemo, nema povratka.
Ne gledajte ga.
I ne pipajte ga direktno.
Samo drži rukavice na rukama. Svašta može da se desi.
Najverovatnije, i hoće.
"Sveti arhanđele Mihajlo,
brani nas na dan borbe.
Budi naša zaštita od zla i zamki đavola."
"Neka ga Bog prekori.
I silom Božjom, baci u pakao, Satanu,
i sve druge zle duhove koji vrebaju po svetu,
tražeći propast duša."
"Amin."
Spremiću auto. -Da. Sići ćemo za tren. -Dobro.
Spreman? -Da. -Jedan, dva, tri... Da.
Hajde, Sajmone! -Idemo, Sajmone! -Hajde, Sajmone!
Hajde! -Hajde! -Budi dobar dečko. -Devojke, izvedite ga odavde.
Trudimo se!
Ispod izolacije je samo gips karton?
Da. -Znači, ako stanemo van ovih dasaka, idemo... -Pravo kroz plafon.
Ne treba im olakšavati.
Da li je problem u meni ili...
deluje kao da postaje teže?
Jeste. Ponekad ovakve stvari znaju biti...
tvrdoglave.
Jesi li dobro?
Da, dobro sam. -Dobro.
Ede... Pogledaj.
Nastavi da se krećeš.
Hajde!
Džudi... Džudi, šta je bilo?
Mama.
Ne osećam se dobro.
Skoro smo uspeli.
Ne gledaj ga! Ne gledaj u to!
Ona je s nama! -Džek, to smo samo mi. -Ovde je! Video sam je, Ede.
Video sam je. -Ne, to smo samo mi. -Ovde je.
Džek. Usredsredi se na to što radiš. -Video sam je. Tu je.
Džek, pazi kuda ideš.
Džek, skloni se! Ne!
Tata! -Ostanite tu. -Mama!
Ede? Šta se dešava? -Džek! Šta se desilo? -Nazad!
Ne, nazad! Samo drži sve podalje.
Daj da odem po Tonija. -Ne, mogu ja ovo. Samo mi pomozi da ustanem.
Lorejn, ostani dole! Drži sve dole.
Hajde. Hajde.
Šta koji...
Bože.
Šta?
Ne.
Lusi Loket
Izgubila je džep
Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka unutra
Samo traka oko njega
Mama?
Ne osećam se dobro.
Džudi?
Tako smo strpljivo čekali
da nam mala Džudi ponovo dođe.
U redu je. -Žao mi je, Ede.
Dobro je. Polako, polako, polako.
Sajmone, nazad.
Džudi? -Sajmone, vrati se.
Šta se dešava? -Devojke, dođite. -Povuci ga, Heder!
Mama? -Ne! Ne!
Mama!
Dobro je. -Sajmone! -Ne! -Pusti me unutra! -Stani! Ne! -Ne!
Sajmone! -Ne! Skloni se od njih! Skloni se od njih! -Džudi.
Ne. Ne! Ne, Džudi, pogledaj me. Pogledaj me u oči.
Tata? -Da. -Hajde, hajde.
To je... Džudi... -Otvori vrata! Otvori vrata! -Otvori vrata!
Otvori vrata! -Neće da se otvore!
Lusi Loket... -Džudi, slušaj moj glas.
Znam da si unutra. To je tata!
Izgubila je džep Kiti Fišer ga je našla
Znam da me čuješ. Džudi, Džudi!
Nisi tu...
Džudi.
Lusi Loket...
Mama! Ne!
Čekaj tu! Idem okolo, u redu?
Bože.
Lorejn?
Jesi li dobro? -Toni.
Ostanite ovde! Ostanite ovde! -Ne! -Ne, mama, ne ostavljaj nas!
Jesi li dobro? Šta da radim?
Da zovem policiju? Hitnu? -Nema vremena. -Mama!
Povedi Džeka i devojčice i bežite odavde. -Džek?
Ona ide na tavan. Hajde!
Hajde brzo, devojke! Izlazite!
Daj da ti pomognem! -U redu je.
Ede! Hteo je Džudi. Uvek je Džudi bila cilj.
Uzmi knjigu!
U redu je.
Džudi!
Ne! Džudi!
Ede! Nož! Ede.
Ne!
Ede! Spusti je! -Toni! -Spusti je! -Podigni je!
Bože! Džudi! Džudi! -Bože!
Bože! Džudi!
Hajde!
Džudi!
Izdrži. Dobro. Dobro.
Nema puls. -Ne.
Skloni se. Samo se skloni!
Ede, mogu da pomognem! -Mogu ja to! -Džudi... Bože! -Hajde, dušo.
Ne! -Hajde, dušo, molim te. -Hajde, Džudi. -Molim te, molim te.
Ne! Moja dušo! -Hajde, dušo. -Hajde, dušo.
Možeš ti to. -Molim te, Gospode!
Molim te, nemoj je uzeti. Molim te, Bože. Molim te.
Ne...
Ede? -Ne mogu... Nastavi. -Dobro.
Oče!
Jedan, dva.
Hajde!
Hajde.
Bože! Hvala ti! Hvala ti, Bože. Hvala ti.
Džudi.
Mama? Tata?
Ede.
Prekini!
U ime Oca, Sina i Svetoga Duha.
U ime Oca i Sina i Svetoha Duha.
Proterujemo te. Svakog nečistog duha!
Svaku satansku moć! Svaku legiju!
I silom našeg Gospoda Isusa Hrista!
Ede!
Sva satanska moć!
Upad paklenog protivnika! -Lusi Loket...
Sva legija i đavolska sekta!
U ime i vrlinu!
Začepi!
Ne!
Ede! -Gledaćeš ga kako umire. -Zapovedam ti Božjom rečju!
Nisi tu. Nisi tu. Nisi tu.
Neće otići. -Lusi Loket je izgubila džep
Lusi Loket je izgubila džep
Kiti Fišer ga je našla -Kiti Fišer ga je našla
Nije bilo ni cvonjka unutra -Nije bilo ni cvonjka unutra
Samo traka oko njega -Samo traka oko njega
Možeš da ga blokiraš. Samo ga blokiraj.
Izvedi je odavde!
Ne.
Ne skreći pogled.
Ne blokiraj to.
Mama.
Ne beži!
Ti... nisi...tu.
Porodica Smurl je ostala u svom domu u ulici Čejs još tri godine.
Iako je proganjanje ostavilo svoj trag, i dan danas su bliski,
i veruju da ih je susret s paranormalnim samo ojačao.
Ćao, Džudi.
Dobro? -Dobro.
U redu.
NIPOŠTO NE OTVARATI
Dobro došao u porodicu.
Tako je lepo.
Možeš poljubiti mladu.
Imala sam viziju sinoć.
Da? Kakvu?
Našu budućnost.
Sanjala sam da smo postali baka i deka.
I ta beba će sigurno biti razmažena.
Konačno smo stigli da napišemo knjigu...
i bila je užasna.
Ali je prenela priču naše porodice...
i svih onih koje smo sreli usput.
I dalje smo prenosili ono što smo naučili novoj generaciji.
I nikad nismo prestali da doživljavamo avanture.
I nikad nismo prestali da pomažemo ljudima...
čak i kada je jedino što smo mogli bilo da pričamo s njima telefonom.
I onda smo ostarili.
I Džudi i Toni su nas posećivali sa svojom decom.
A oni su dovodili svoju decu.
I osetila sam toplinu...
i ljubav...
i utehu za sve svoje dane.
To zvuči...
skoro savršeno.
Ed i Lorejn su bili u braku preko šest decenija.
Sa 74 godine, Ed je doživeo jak šlog. Oživljen je ali je ostao nepokretan.
Lorejn je postala njegova jedina bolničarka i negovateljica
i bila je uz njega kad je umro pet godina kasnije.
Lorejn se nije više udavala i spokojno preminula u svom domu sa 92 godine.
Ed i Lorejn Voren su otvoreno govorili o paranormalnom
u vreme kad je to izazivalo podsmeh kod naučne zajednice.
Dok njihovi životi i rad ostaju kontroverzni,
Vorenovi su zaslužni što su pomogli da se istraživanje paranormalnog
učini prihvaćenim u mejnstrimu i mnogi ih smatraju pionirima u tom polju.
Tragači za natprirodnim s Vorenovima
...širom nacije su poznati lovci na demone.
...lovci na duhove Ed i Lorejn Voren. -Mi smo u kući Dženet i Džeka Smurla.
...porodica je doživela lupanja,
sve do kraja hodnika.
Lovce na duhove potresla kuća s "demonom
Postoje duhovi koji mogu naneti veliku fizičku štetu ljudima.
U ime Isusa Hrista i svega svetog, zapovedamo ti da odeš odmah.
Osećao je kao da ga neko davi. Videli biste dete
kako skida nevidljive ruke sa svog grla.
Kada se osoba uplaši, ona ispušta psihičku energiju u atmosferu,
koju zli duh može iskoristiti kao gorivo da manifestuje još više fenomena.
Kada izazivate demonsko,
ono čeka da budete najranjiviji, pa tada napada.
Đavolski duh se može pojaviti svakome u bilo kom obliku koji poželi.
...ime Isusa Hrista, zapovedam ti da otkriješ svoj identitet.
Ulazna vrata bi se otvorila, zalupila, i taj glas bi rekao: "Dženet?"
I da, tako su se njihala, napred-nazad,
dok se najezda dešavala.
Nije me briga da li to želite nazvati đavolom, duhom ili demonom,
nešto u ovoj kući ima inteligenciju da nanese
fizičku i psihološku štetu ovoj porodici.
PRIZIVANJE ZLA POSLEDNJI OBREDI
Stvarno ogledalo je trenutno u Muzeju okultnog Vorenovih.
Korišćeno je u obredu s namerom da "prizove" mrtve pomoću odraza.
Obično se naziva ogledalo za prizivanje.