Tid for lek.
Tid for lek!
Hold opp!
Midnatt. Vi begynner, kjære lyttere, med en kvinne kledd som brud og siden...
totalt mørke. Det er ikke det du tror.
00.02, vi gjør som vi pleier. Den som ikke vil ha mareritt skrur av radioen.
Klar? Én...
to... tre.
Jeg er Candy Blue. Velkommen til Nightmare Radio.
Der skrekkhistoriene aldri tar slutt.
Jeg elsker å høre stemmen din... Jack
Kjære lyttere, jeg utfordrer dere til å velge et tema for dagens program.
Jeg vil at dere forteller om den galeste situasjonen dere har opplevd.
Dere bestemmer hva galt innebærer.
Dere kanskje har havnet midt i et slagsmål mellom to rivaliserende gjenger.
Hopper omkring i søla på en ekstrempunkkonsert.
Eller dere blir kanskje forfulgt av en puma i jungelen.
Men historien må være interessant, og dere må selv ha opplevd den.
Nummeret er 201-5137. Ring, få ikke kalde føtter nå.
Vi prater om gale historier så jeg skal benytte anledningen og fortelle en.
Den handler om en ensom kvinne som kjeder seg,
som føler at noe mangler i livet hennes.
Ellen Foley Photography. Hei, Mary!
Vi kan booke om om du...
Nei, jeg forstår.
Takk for at du ringte.
Du må enten få mer oppdrag eller en annen jobb, ellers vet jeg ikke.
Vi har bare én inntekt, og vi har ikke flere sparepenger.
Ellen! Hører du engang?
Sist jeg hørte på deg, kjøpte vi dette huset.
Jeg tok det.
James.
Ellen?
Ellen? Har du glemt søsteren din?
- Nei, vi sitter fast her. Vi får holde ut. - Hva Ellens firma?
Hun må markedsføre seg. - Markedsføring, Ellen.
Folk må vite at du fins. Jeg kan hjelpe deg.
Ellen?
Ha det!
Hva er det med deg?
Ellen?
Ellen, våkn opp.
Du er helt jævla gal!
Ellen!
SAVNET
Klokken er 01.00 og du hører på Nightmare Radio.
Historier for folk som ikke kan sove, og som ikke vil sove. Ring på 201-5137.
Vi har noen på tråden. Hallo?
- Hei, hvordan har du det? - Ikke verst. Hva heter du?
- Jack. - Jack...
- Ja, som Jack The Ripper. - Morsomt.
- Har du en historie til meg, Jack? - Ja.
Men jeg foretrekker å se på deg når du forteller historier.
- Se på meg når jeg forteller? - Ja. Jeg kan se deg nå.
- Du er veldig pen. - Ok.
Hvilket øye blunket jeg med? Høyre eller venstre?
- Det kan jeg ikke se herfra. - Ja visst.
- Vent litt, du sendte en gave. - Det stemmer.
- Jeg er glad at du likte den. - Hvordan vet du det?
Du har jo på deg det nå, elskling. Tar jeg feil?
- Du tar feil. La oss høre historien din. - Er du sikker på at du ikke bærer det?
Nå kjeder jeg meg. Takk for at du ringte.
Drittsekk.
Jeg må pakke opp alt, og jeg er helt utslitt. Dere får ha det gøy uten meg.
Ok, vi ses i morgen.
- Da jeg rørte ved magen blødde den. - Ikke dårlig, Bob.
- Du skulle fortelle om noe du opplevde. - Det skjedde meg!
Hvis du drømte det, teller det ikke. Men takk for at du ringte.
Klokken er nesten 02.00 og vi har en ny telefon. Hvem der?
- Hei, søte Candy. Det er meg. - Igjen?
Du lot meg ikke fortelle ferdig det jeg ville si.
- Jeg har ikke tid. Har du en historie? - Selvsagt.
Fortell den, da.
Det skjedde for en måned siden. Hovedkarakteren er en ung, pen jente.
- Med mange venner og en god jobb. - Det skal være en personlig historie.
- Vær tålmodig, min søte Candy. - Ok, fortsett.
Denne jenta går til en bar med noen venninner fra jobben.
Stedet var fullpakket den kvelden.
En fyr vil by henne på en drink, men hun takker nei.
Men han insisterer, og til slutt går hun med på det.
Så velger hun det dyreste de har,
en fancy fransk vin som er enormt dyr.
Han bruker halve lønna på henne.
Hun sier: 'Vent her, jeg må gå på do.'
Han blir der, og jenta kommer ikke tilbake.
Så ser han jenta og vennene hennes forlate baren og deler vinen.
De ler veldig høyt.
Skrekkelig, hva?
Og det verste er at hun antagelig ikke husker ham nå.
Jeg tror nok at hun kommer husker, Jack. Og hun angrer på det.
Hun var nok full og vil ikke gjøre det igjen.
Tror du ikke det? Kanskje...
Hva om fyren ikke var så dum som hun trodde?
Hva om hun ydmyket feil person?
Hva om jenta er dødsdømt uten å vite om det?
Interessant, hva?
Du, jeg syns at fyren burde ha kommet over det. Det var ingen stor greie.
- Men takk for at du ringte. - Ikke legg på, søta.
- Hva sa du? - Jeg sa, våg ikke å legge på.
Ha det, drittsekk! Her bestemmer jeg. Nå går vi til reklame.
Beklager at vi var nødt til å gå inn gjennom bakdøren.
- Eneste døren som ikke er stengt. - Ingen fare.
Jeg er bare glad at du kunne vise meg stedet.
Vel, kom!
Pass på hvor du går.
Her har vi det, Juvelen i kronen på Wavell Hill.
Bygd i 1827, bare fem år før koleraepidemien brøt ut...
1832.
Det er sjarmerende.
Strømmen er så klart stengt, og varmen også.
Fylket har ikke råd til å holde varmen i gang.
Men vi kan sette det på igjen om du vil ha stedet for filminnspilling.
Ingen fare, jeg liker det som det er.
Så fint! Vi burde gå videre.
Hvis du kommer med meg...
Hver sykepleier hadde hånd om en etasje. Hun kunne ha et par hjelpere under seg.
På den måten ble det rolig og greit for alle.
- Stedet er enormt! - Ja, tre avdelinger, 46.000 m².
Og utstyr for å kunne behandle hundrevis av pasienter.
Det ser ikke så gammelt ut som 200 år.
Bygningen har gradvis blitt pusset opp gjennom årene.
Helt fram til kommunen stengte det for 32 år siden.
Vi skal gå inn her.
Hva skjedde her?
Ikke noe du ikke viste i filmene dine, herr Winchester.
- Kjenner du til arbeidet mitt? - Ja, lite grann.
Du er modig.
Denne institusjonen hjalp mange.
- De var visst ikke alltid så håpefulle. - Som pappa pleide å si:
'Man kan ikke lage omelett uten å knekke egg.'
Jeg antar det.
Ja!
Velkommen til asylet! Jeg skal bare filme litt her.
Ja da.
Ok, nå setter vi i gang.
Hei til mitt framtidige jeg og produsentene som ser dette med meg.
Hei, mamma.
Jeg er på et av de skumleste stedene jeg har sett på veldig lenge.
Wavell Hill sanatorium, West Virginia.
Heldigvis er ikke alt deprimerende her.
Se, bestemors møbeltrekk!
Ifølge en venn av en venn som bor her, ble Wavell Hill beryktet
for sine grusomme eksperiment på pasienter
mellom årene 1925 og 1928.
Den mest kjente saken er Mary Weaver.
Mary skal fremdeles spøke i korridorene her i jakt på noe.
Klassisk! Der er hun!
Kom an, denne veien.
Så ifølge sykehusarkivene
var Mary i rom 502.
Det burde være i enden av denne korridoren.
- Er her det. - Dette er fantastisk!
Herregud! Ikke engang en B-skrekkfilm ville ha med noe så opplagt.
Dette er bra saker.
- Har du gjort dette for meg? - Ikke innbill deg noe.
- Hjelp meg med dette. - Ok.
Dette suger.
- Hva hadde du ventet deg? - Jeg vet ikke... Noe mer sexy.
Kan du presentere deg for kameraet?
Hei, jeg heter Sarah Davis. Jeg arbeider for Tucker fylke i West Virginia.
Si hvor vi er.
Vi er i rom 502 på Wavell Hill sanatorium.
Kan du forklare for seerne hvorfor jeg så gjerne ville komme hit?
På grunn av historien om Mary Weaver.
Og hvordan er den?
I 1927 ble sykepleieren Mary Weaver funnet død i dette rommet.
Hun lå i en pøl med blod, og det sies at hun begikk selvmord,
etter en psykotisk episode som følge av mordet på babyen hennes.
Da hun ble gravid ble skrevet hun inn på sykehuset her for angst.
Den behandlende legen trodde at hun bar djevelens barn.
Så rett etter at barnet var født skar han halsen av det mens Mary så på.
Han brydde seg ikke engang om å klippe navlestrengen først.
Hun ble helt gal og ble låst inn her for å råtne bort.
Det sies at hun bare satt og vugget og ba om å få tilbake barnet sitt.
En natt klarte hun å knuse vinduet og med hjelp av et skår,
skar hun opp magen på seg selv.
Kutt! Helvete, så god du er!
Det var riktig bra.
- Og de andre rommene? - Sykestuene er lenger ned i korridoren.
Jeg er med.
Er det sant at man iblant kan høre henne nynne for sitt døde barn?
Ja, det tilhører myten om dette stedet.
Men det er mest skumle historier som man kan skremme barn med.
Så synd. Hvis vi har flaks kanskje vi får høre noe.
Mary? Mary?
Se der! Det kan se riktig skummelt ut.
Sarah...
- Hei! Jeg tror at jeg har funnet det. - Herregud!
Kom, kom.
Ok.
Nå begynner det å likne noe.
Tror du at det var her legen drepte barnet?
Kanskje.
Hvis jeg husker rett så er dette eneste stedet der kvinner kunne føde.
- Du kan mye om dette stedet. - Ja.
Far tok det ofte med meg hit da jeg var barn, før det ble stengt.
Jaså? Jobbet han her?
Som hans far og bestefar før ham.
Jeg er den eneste som ikke studerte...
medisin.
Ville din bestefars far ha jobbet her da det med Mary inntraff?
Ja, jeg antar det.
Jeg har faktisk ikke tenkt på det.
Det er oldefar.
Han ser ut til å ha vært den eneste legen her.
Ja, han var den eneste legen. Fylket hadde ikke råd til flere.
Helvete! Så legen som drepte Marys barn må ha vært...
Min oldefar.
Det var ikke nynning? Hva i helvete?
Vi må vekk nå.
Hva faen var det?
Hvem der?
Hvem der, sa jeg!
Helvete!
Barnet mitt...
Du må spøke.
Kom an, hvorfor lar den seg ikke åpne?
Hva vil du meg?
La meg være...
Få tilbake barnet mitt.
Chad?
Herregud!
Barnet mitt.
Sarah.
Få tilbake barnet mitt.
Barnet mitt...
Gi tilbake barnet mitt!
- Jeg tror deg ikke. - Jeg sverger at det skjedde.
Det var ok fram til det med vinduet. Slutten var bare tull.
Jeg har ikke funnet på det. Min venn fortalte at hennes venn...
Maria, det skjedde ikke noens venn. Det er en vandrehistorie.
- Det kan ikke stemme. - Hva heter din venns venn?
- Jeg husker ikke, men hun sa det. - Finn det ut og ring meg.
En time til, og jeg hører gjerne flere av historiene deres. Vi har noen på tråden.
Hallo, Candy.
- Hold opp. Er dette en spøk? - Ingen spøk, jente.
Du skylder meg noe.
Tror du jeg er redd for deg? Du ser for mange filmer, tosk.
Du tror du kan skremme meg med den psykopatstemmen.
Du bor sikkert hjemme hos mamma. Tar jeg feil?
Dette skal du få angre. Jeg skal ta deg...
Hold kjeft og hør på meg, din drittsekk.
Jeg kjenner til triste pervoer som du. Du gjør ikke noe for du våger ikke.
Trakasseringen er over! Ringer du igjen, sporer vi samtalen din.
Jeg skal ødelegge livet ditt!
Jeg ber om unnskyldning, lyttere. Han terget meg.
Vi hører på litt musikk. Vi har en halvtime igjen.
Hallo?
Jeg ringer politiet nå, din jævel.
Hallo?
Candy?
Hvor er du?
Jeg kommer til å finne deg, Candy.
Candy?
Jeg vet at du er der inne.
Jeg har tenkt å fortelle en historie nå.
Den handler om kvinner som går ut om kvelden.
Det er mørkt og de er helt alene.
Jeg sa: 'Jeg så deg jo på akutten forrige uke.'
Da innså jeg at han ville ha selskap.
Tenk å være så ensom at du må putte ting i rumpa?
Det er noen helt utrolige øyeblikk.
Jeg hjelper folk og det gjør alt verdt strevet.
Som oftest bytter man bare bekken...
- Hvor langt ut flyttet hun? - Ikke langt nok.
- Har du med en gave til henne? - Bare deg.
Vent, jeg tror det er her man tar av.
- Treffer du henne ofte? - Et par ganger.
- Et par ganger? - Nei, det er neste avkjørsel.
Liz, åtte måneder. Et par ganger?
Én gang.
Hun prøver ikke engang å late som lenger.
Helt siden du forsvant er det bilder av deg overalt.
Ganske komisk, faktisk. Ikke et eneste bilde av meg.
Jeg orker ikke den kvinnen uten deg.
Jeg trenger tyggegummi.
Det siste hun sa til meg var at jeg er ubrukelig.
Du har aldri vært ubrukelig.
Politiet! Politiet, sa jeg!
Han har søsteren min.
Vei 72, nær avkjøring Ridge Road, tror jeg.
Nær...
Ellie! Gode Gud!
Der ser du, Candy. Skinnet bedrar.
Du skal ikke dømme etter utseende.
Man kan ta feil. Ting kan gå riktig ille.
Candy.
Er du klar for meg?
Candy?
Hvordan kunne det bli sånn?
Helt siden kvelden i baren har jeg ikke kunnet slutte å tenke på deg.
Jeg må ha deg.
Og det kommer jeg til å få.
Enten du vil eller ikke.
Dette er dine to alternativ. Hører du nå, Candy?
Alternativ A: Du åpner døren og slipper meg inn.
Du lar meg få deg.
Og så...
lar jeg deg være.
Jeg skåner livet ditt og jeg går herfra.
Høres det ikke bra ut?
Alternativ B: Jeg bryter opp døren og tar deg med vold.
Så dreper jeg deg og tar meg veldig god tid.
Hvordan vil du ha det?
Alternativ A eller alternativ B?
Du må velge ett, Candy. Hva blir det til?
A eller B? Jeg teller til tre.
En...
to...
tre.
Gjør det raskt og kom deg vekk.
Er dette all avkastningen?
Vi må ta flere enn en om gangen.
Far, jeg kan hjelpe...
For helvete, Nicolas!
Hun blir dårligere.
- Er dette Château Sauvignon? - Ja visst.
Har dere fremdeles åpent?
- Ja, det kan vi ordne. Jeg kommer straks. - Takk!
- Vi har selskap. - Send dem vekk. Det er sent.
Men vi trenger deres...
Send dem av sted. Det er sent.
Liker du det du ser?
- Si fra om dere har noen spørsmål. - Får vi prøve husets vin?
- Dere er heldige. - Hvorfor det?
Det er gratis for dagens siste kunder.
Takk.
Vel, skål for min framtidige lille lege,
og en herlig helg sammen.
Gratulerer! Det er jo stort.
Fyll på.
- Rakk du engang nyte den? - Nei, mor.
Hva gjør det for forskjell?
Har dere reist langt?
Montreal, faktisk.
Jeg skal egentlig stenge for dagen,
men jeg kan gi dere en omvisning i kjelleren med eikefat.
Så spennende!
Franske hugenotter bosatte seg her på 1600-tallet og dyrket vinranker.
Det gjør Château Sauvignon til en av de eldste vingårdene i Den nye verden.
Vi bruker de europeiske rankene i vår eksperimentelle produksjon.
På så vis sørger vi for at de unike og nyanserte smakene fins igjen.
Hva er eksperimentelt?
Lukt.
Det lukter nesten...
Kjøttfullt.
Herregud!
Mamma? Mamma?
Våkn opp!
Dra til helvete!
Det var som bare...
Men for helvete!
Vil du gjøre det? Kom her.
Nå!
Finn pulsåren.
I vinkel.
Ikke vær sånn nå.
Han trenger dette.
Klokken er 03.00.
Dette er slutten.
Vi pleier å avslutte sendingen med en historie, men ikke i kveld.
Ikke at jeg ikke har noen historie. Jeg føler bare ikke for å fortelle den.
Dette er Nightmare Radio,
der skrekkhistorier aldri tar slutt.
Norske tekster: Per Olav Wiborg-Maurstad Ordiovision Group 2023