Ayahuasca er en av Amazonas vitenskapelige oppfinnelser.
Det er et mektig visjonsbrygg.
Sentralt for urfolkets åndelige liv og lovlig her i Peru.
Jeg har selv hatt mange opplevelser med ayahuasca, veiledet av en sjaman.
Jeg mener den kan dateres lenger tilbake enn noen tror,
særlig i lys av kunsten den inspirerer.
Det er utrolige syner.
Ni av ti ganger introduseres de med geometriske mønstre.
Og etter disse første synene
forteller mange om møter med fantastiske vesener.
Noen ganger er de en blanding av et dyr og et menneske,
såkalte teriantroper, av gresk therion, "villdyr", og anthropos, "mann".
Dette er vanlige vesener å møte.
Det som fascinerer meg, er bevis på at ayahuasca-bruk
og synene den inspirerer ikke bare fins i Amazonas,
men på mange andre oldtidssteder jeg har utforsket i Sør-Amerika.
I Cusco brukte inkaene brygget under menneskeofringer
for å hjelpe offeret med overgangen til livet etter døden.
Og deres mønstrede, figurfylte kunstverk
ligner veldig på moderne ayahuasca-inspirert kunst.
På førinkastedet Tiwanaku i Bolivia
har forskere identifisert gjenstandene denne 1 500-årige statuen holder
som snusbrett for hallusinogene pulver,
mens mye av Tiwanakus keramikk viser geometrisk design
og fantastiske vesener, trolig inspirert av psykedeliske syner.
Man ser de samme synene reflektert i tradisjonell kunst fra Amazonas.
Det får en til å tenke på tucano-folket,
som stort sett maler på forgjengelige medier.
Maleriene, malocaene, eller forsamlingslokalene.
Man ser en kontinuitet her.
Husker du tucano-folkets opphavsmyte om deres store læremestere,
solens datter og kompanjongene hennes?
Interessant nok slutter ikke historien
med de mystiske, siviliserende heltenes avreise.
Etter å ha sørget for at landet kunne brødfø nykommerne,
etterlot guddommene en åpen kommunikasjonskanal
som mennesker kan bruke når det trengs.
Den kanalen er brygget vi i dag kjenner som ayahuasca.
Ordet ayahuasca betyr "sjelenes lian" på inkaspråket quechua.
Men jeg tror den ble brukt lenge før inkaenes tid.
Det er her tilfellet med denne oldtidskunsten blir interessant.
Disse bergmaleriene fra delen av Amazonas der tucano-folket bor i dag,
utforsker de samme temaene som vi ser i all ayahuasca- inspirert kunst.
Jeg kan ikke la være å se at det er lignende og forbundne mønstre.
Vi ser teriantropiske vesener som er delvis dyr, delvis menneskelige.
Som her?
Vi ser geometriske mønstre.
Vi ser slanger. Det er en ekstraordinær gåte
at de samme temaene dukker opp om og om igjen.
Men disse bildene ble utvilsomt lagd under forrige istid.
Det tyder på at ayahuasca ble brukt for nesten 13 000 år siden.
En logisk slutning basert på kunsten.
Nettopp.
I så fall er implikasjonene enorme.
Det betyr at oldtidsfolket i Amazonas kan ha mestret
den komplekse kjemien i ayahuasca...
...allerede under istiden.
OLDTIDENS APOKALYPSE - AMERIKA
KAPITTEL V
Geometrien, spiralmønstrene.
De er et av de utrolige aspektene ved den psykedeliske opplevelsen.
De geometriske synene kan forklare enda et mysterium vi støtte på
i begynnelsen av vår utforsking av Amerika.
De enorme geoglyfene som kommer ut av jungelen
langs sørvestlige Amazonas.
Gjentakelsen av den geometriske idéen er slående,
at det gjentas om og om igjen. Om kunsten er moderne
eller 13 000 år gammel, finner vi det her.
Jeg lurer på om disse geometriske utgravingene
- også kan ha vært påvirket av ayahuasca. - Ja, eller andre visjonsplanter.
For det fins mange planter.
Bak alle kulturer finner du en visjonsplante av noe slag.
Geoglyfene ser ut til å være en manifestasjon i tredimensjonal form,
i enorm målestokk, av akkurat den typen syner
man får av å ta stoffer som ayahuasca,
der det første man ser, er geometriske mønstre.
Jeg tror det er en manifestasjon av samme impuls i et annet medium.
Og om Amazonas' geoglyfer ble inspirert av visjonære opplevelser,
må vi spørre hvor ellers inspirasjonen kan ha blitt følt,
av én overbevisende grunn.
Hvor like disse utgravingene er geometriske utgravinger
i Nord-Amerika, i staten Ohio.
De kalles Hopewell Ceremonial Earthworks
og tilskrives en sivilisasjon kjent i dag som Hopewell-kulturen,
som blomstret i Great Lakes-regionen for rundt 2 000 år siden.
Enorme grøfter og voller i nøyaktig geometrisk rekke.
Man kunne byttet ut utgravingene i Amazonas
med utgravingene i Ohio eller omvendt.
Likevel ser de ut til å være lagd av kulturer uten noen forbindelse.
Her kan jeg simpelthen ikke godta tilfeldigheter som forklaring.
Når vi ser en idé dukke opp om og om igjen
på vidt adskilte steder,
ser vi på en idéarv som ble gitt videre
og manifesterer seg i ulike tidsperioder.
Men det er idéen som virkelig er urgammel,
ikke nødvendigvis strukturen vi ser på.
I motsetning til Amazonas, der forskingen så vidt har begynt,
har utgravingene i Ohio blitt studert i over et århundre.
Vi vet de er mer enn fascinerende geometriske former.
Mange av Ohios utgravinger, inkludert Serpent Mound,
er nøyaktig vendt i henhold til visse solverv og jevndøgn.
Men bemerkelsesverdig nok ble de i visse tilfeller bygd i henhold
til enda mer komplekse månesykluser.
Det er en av kuriositetene fra den gamle verden.
De var veldig intenst interessert i det som foregikk på himmelen.
Disse forbløffende astronomiske observasjonene
ble gjort av oldtidsamerikanere for rundt 2 000 år siden.
Kanskje langt tidligere.
De er også å finne i andre nordamerikanske haugstrukturer.
På steder som den 1 000 år gamle Cahokia
og 3 000 år gamle Poverty Point,
som med hensikt ble plassert nord for enda et sted,
Lower Jackson Mound, som kan dateres 5 000 år tilbake.
Hvem vet hvilken astronomi kan være kodet
i påvente av å bli oppdaget
i de nylig avdekkede Amazonas-geoglyfene?
Vi vet at mennesker var i Amerika i titusenvis av år.
Vi bør være åpne for at det kan ha vært tid nok
til å utvikle kultur og sofistikert kunnskap om himmelen,
og uttrykke det i monumenter.
Kan denne astronomiske kunnskapen være bevis
på at den tapte sivilisasjonen jeg leter etter
etterlot seg en idéarv i andre deler av Nord-Amerika også?
To hundre og ti mil fra Ohio...
...nordvest i New Mexico,
har jeg kommet til en kald ørken i stor høyde,
oppdelt av platåer og høyder.
I Badlands i Sørvest-USA
hersker ekstremt vær og fantastiske utsikter,
avbrutt av urgamle kløfter med nærmest vertikale sandsteinsklipper.
Du tror kanskje at den øde settingen
ville vært dårlig egnet til store byggeprosjekter,
nå som før.
Men du tar feil.
I denne dalen finner man noen av de viktigste arkeologiske stedene
i Nord-Amerika.
Dusinvis av menneskeskapte bygg er spredt over flere kilometer
langs dalbunnen.
Fra små frittstående rom
til enorme såkalte storhus.
Dette er Chaco Canyon.
Til tross for over et århundre med forsking
forblir de urgamle byggene i Chaco Canyon en gåte.
Deres opphav og funksjon diskuteres fortsatt heftig.
Ved kjernen av gåten i midten av dalen...
...er det mest imponerende storhuset.
Dette stedet heter Pueblo Bonito, "vakker by".
Det er flere etasjer høyt
og er en labyrint av rom, korridorer
og store, runde og halvt underjordiske innhegninger.
Selv i dag, århundrer etter at alt arbeidet her opphørte,
er det litt av et syn.
Pueblo Bonito er et enormt byggeprosjekt.
Hundrevis av rom er kartlagt,
mange mystisk nok bygd uten åpenbar inn- eller utgang.
Arkeologer har jobbet her i flere tiår
og gjort mange viktige oppdagelser.
Men det er likevel vanskelig å tolke.
Men én ting vi kan være ganske sikre på,
er hvordan Pueblo Bonito ville sett ut på sitt beste.
Det var en stor halvsirkel
med rette vegger vendt mot dalen.
Rektangulære bygninger var stablet rundt kurven, fire etasjer i høyden.
Så mange som 800 rom
rundt et torg delt av en midtvegg
med flere sirkulære, halvt underjordiske bygg på hver side.
Så hvem var byggerne?
Og hvorfor gjorde de en så enorm innsats
for å skape dette ekstraordinære byggverket?
Nathan Hatfield, offisielt utnevnt som Chaco Canyons fortolkningssjef,
har studert byggene i nesten et tiår.
Fortell om dette stedet.
Dette bygget var det største i Nord-Amerika
frem til midten av 1800-tallet.
Arkeologer kunne ikke karbondatere selve steinen.
Men ved å benytte årringmetoden på trebjelkene
klarte de å fastslå ulike faser av byggeprosessen.
Dette ble ikke bygd på ett tidspunkt.
Det ble bygd i løpet av et par århundrer.
Så om vi ser på den eldste delen,
hva slags tall er det snakk om?
De begynte å bygge rundt 850.
- - Er det 850 e. - Kr.? - - 850 e. - Kr.
Ja.
Byggingen pågikk i minst 200 år, kanskje litt lenger.
Dette var før området ble befolket av moderne tids pueblofolk,
som hopiene, zuniene og acomaene.
Pueblo Bonito ble bygd av det vi kaller pueblofolkets forfedre.
Av ukjente grunner
valgte de Chaco Canyon som sentrum for sin kultur.
Og Pueblo Bonito ble den største bygningen
i dette kulturelle sentrumet.
Et kulturelt sentrum som i tillegg til Pueblo Bonito
hadde over et dusin andre storhus.
Hvorfor bygde de alle disse byggene her i Chaco Canyon?
Var det en permanent bosatt befolkning her?
Nei. Arkeologene fant ikke bevis på en enorm befolkning.
Så om disse storhusene ikke ble bygd for å huse folk,
hva var formålet?
I ruinene fant arkeologer mer enn hundre rituelle graver,
samt keramikk med spektakulære geometriske mønstre
og gjenstander kjent for å være
fra hundrevis om ikke tusenvis av kilometer unna.
Vi ser at en enorm innsats ble gjort
for å skape den som et slags verdens midtpunkt.
Bevisene har etter hvert gjort det tydelig
at det var et pilegrimsreisemål som folk reiste til fra alle retninger,
tiltrukket av stedets magi.
Det er åpenbart et hellig sted.
I lys av det gir de runde byggene vi finner
i nesten alle Chacos bygninger mer mening.
Hopiene, etterkommere av oldtidens pueblofolk,
kaller sånne bygg kiva.
Kivaene.
Hva er din forståelse av hva de var og er?
Det er enighet om at en kiva var et seremonisted.
De har trekk som er ganske vanlige.
Benken.
I de større kivaene ser man hvelv i gulvene.
De fleste har et ildsted.
For hopiene og dagens pueblofolk er kivaen et åndelig og politisk sted
der de samles for å utføre hellige ritualer.
Så det er en pågående tradisjon?
- Og de brukes til seremonier? - Ja.
Seremonier som før og nå innebærer bruk av en spesiell type tobakk.
Nord for Chaco i Utah
fant arkeologer som studerer et oldtidens ildsted
frø fra den hallusinogene planten
prærieulvtobakk.
Frøene ble karbondatert til å være 12 300 år gamle.
Det antyder at mennesker brukte tobakk allerede under istiden.
Det er trolig at sånne hallusinogene planter
fortsatt var i bruk tusenvis av år senere under seremonier i Chaco.
Akkurat som sjamaner i Amazonas bruker ayahuasca.
Er det mulig at disse sjamanistiske tradisjonene
tusenvis av mil unna hverandre
er arven etter ett enkelt og mye eldre trossystem
som etterlot spor overalt i Amerika?
For å utforske kivaenes gåter mer
skal jeg til randen av dalen, omtrent 800 meter sør for Pueblo Bonito,
til den største kivaen av dem alle.
Casa Rinconada.
I motsetning til de fleste av Chacos kivaer,
skiller Casa Rinconada seg ut fra andre store bygninger.
Inni det sunkne innhegningen
har veggene T-formede døråpninger.
Åpninger som er rettet nesten perfekt mot nord og sør.
Som intervallfotograferingen viser,
kretser nattehimmelen rundt Nordstjernen rett over døråpningen.
Det er noe underlig kjent ved Casa Rinconada.
Det minner om megalittene fra istiden i Göbekli Tepe i Tyrkia.
Der har lignende sunkne, runde, kiva-aktige rom T-formede søyler
som også er rettet mot bestemte steder på himmelen.
Men hvordan kan disse gamle byggene,
så adskilt geografisk og tidsmessig,
være forbundet?
Det er fristende å spekulere.
Og hopienes opphavsmyte tilbyr en mulig ledetråd.
Hopiene tror at vi lever i den fjerde verden.
At det har forekommet tre tidligere fremvekster
fra et slags undergrunnsrike.
Legenden forteller at etter at de første levende vesenene ble skapt,
beordret solånden sin budbringer Edderkoppbestemor
å lede disse livsformene i utvikling gjennom de første to verdenene.
I den tredje verdenen
lærte hun menneskene å veve og lage keramikk,
og forskjellen på godt og ondt.
Men noen av dem ble likevel onde.
Misfornøyd beordret solånden de gode til å gå videre.
De besteg et stort siv til en åpning i himmelen.
Der hjalp Edderkoppbestemor dem inn i deres nye hjem,
den fjerde verdenen, der etterkommerne deres ennå bor.
Hopiene holder hellig et uvanlig geologisk trekk
i Grand Canyon
og tror det bokstavelig talt er mytens fremvekstpunkt.
De kaller det Sipapu.
Ingen får nærme seg,
men symbolsk blir det kopiert i hele hopiverdenen.
I pueblokulturen er et hull i gulvet i kivaen også kjent som en sipapu.
Dette anses som stedet der urfolket kom fra en tidligere verden
som ble ødelagt og inn i verdenen vi lever i nå.
Det er her jeg vil komme med en sammenligning som kan virke ekstrem.
Jeg lurer på om det stammer fra en tid
da det var nødvendig for folk å søke ly under jorden.
Vi vet at tiden for rundt 12 800 år siden var en sånn tid.
I begynnelsen av yngre dryas.
Selv om det ennå diskuteres,
tror mange forskere at de storslåtte katastrofene
og flommene på den tiden ble forårsaket av kosmiske sammenstøt og eksplosjoner
idet jorden havnet i kjølvannet av en komet i oppløsning.
Om fienden var fare fra himmelen,
om vi ser på sammenstøt med bruddstykker av en komet,
så gir underjordiske strukturer mening.
Den oldtidsforbindelsen er ikke direkte.
Det er et minne i muntlig tradisjon
om at det fantes en tid da våre forfedre måtte komme frem
fra under jorden og inn i en ny verden
som ble rensket i en katastrofe, for å befolke den nye verdenen.
La meg være tydelig.
Jeg tviler ikke på at denne kivaen er rundt 1 000 år gammel,
men jeg mistenker at byggerne innlemmet i den
en kunnskapsarv og idéer som er mye eldre.
Akkurat som enda en idé vi ser om og om igjen
på disse gamle amerikanske stedene.
Viktigheten av astronomisk og geometrisk kunnskap.
I Pueblo Bonito er hele strukturen perfekt rettet inn
mot himmelretningene, nord, sør, øst og vest,
som viser at byggerne forsto sin plass på planeten.
Og på jevndøgn skjer noe magisk.
Solen står opp og går ned på linje med vestsiden av sørveggen.
Det var ikke bare tilfeldig.
Det var så gjennomtenkt.
Jeg tror det folk liker ved det,
er at det er samme himmel som vi ser i dag.
Vi kan ser sammenstillingen ennå.
Jeg har hørt at de hadde solprester her før i tiden.
Stemmer det?
De var solvokterne, solprestene.
Folk viet seg til arkitekturen.
Folk viet seg til å følge med på himmelen.
Ja.
Hva var de viktigste hendelsene de sporet?
Sommersolverv, vintersolverv, jevndøgn, når solen står opp i øst?
Det er knyttet til jordbruket.
Nettopp.
Å ha den kalenderen på landskapet er avgjørende for overlevelsen.
Og det at de klarte å gjøre det med disse monumentale byggene,
tror jeg har å gjøre med deres evne til å lykkes med jordbruk.
Det er et argument jeg har hørt før,
men det er et problem med å anta at dette kun hadde med jordbruk å gjøre.
Rundt 15 mil nord for Chaco Canyon står en særegen sandsteinsrygg
toppet av to tinder kjent som Chimney Rock og Companion Rock.
Nær dem finner vi et storhus som i Chaco med to kivaer.
Det viser seg at hele bygget ble plassert der
i en veldig nøyaktig posisjon for å tillate observasjon
av en månehendelse som skjer med 18,6 års mellomrom.
Den store månevendingen i nord.
Det er når månens oppgang og nedgang
når sitt nordligste punkt på nattehimmelen
før den ser ut til å stå opp og gå ned lenger sør
som en del av syklusen.
Månen stiger opp mellom Chimney Rock og Companion Rock
bare på det tidspunktet og ikke ellers.
Sånn kunnskap må overleveres fra generasjon til generasjon.
Man merker det ikke bare én gang og bygger en bygning til minne om det.
Det antyder en intellektuell innsats i oldtiden
for å forstå kosmoset som omgir oss.
Det kosmoset er fullt av bevegelse og endringer,
og langsiktig observasjon av bevegelser og endringer
krever iherdig anstrengelse, ofte i løpet av tusenvis av år.
Da forskere begynte å se etter bygg som rettet seg etter månen i Chaco Canyon,
fant de flere bemerkelsesverdige eksempler.
Når månen når den store vendingen i sør,
nok en gang med 18,6 års mellomrom,
stiger den i rett linje over tre storhus en mil fra hverandre
med Pueblo Bonito i midten.
Og 9,3 år senere, halvveis i denne syklusen,
stiger sommermånen i rett linje over et stort bygg
like øst for Pueblo Bonito til et enda et 18 km sørvest.
Mens den samme månen går ned og skinner over ett storhus,
nok en gang gjennom Pueblo Bonito,
over 27 km utenfor dalen til enda et storhus.
Og én ting er sikkert.
Månesyklusen på 18,6 år har ingen innflytelse
på dyrking av avlinger.
Så hvorfor gikk oldtidens pueblofolk så langt
for å markere det i arkitekturen?
Det forteller oss tydelig at det ikke hadde noen økonomisk hensikt,
at dette handlet om feiringen av forbindelsen mellom himmel og jord.
Det er nå tydelig at alle Chaco-bygg samlet sett
danner en rituell kalender lagt ut på jorden.
I en dal som kanskje ble valgt il dette formålet
som et jordisk motstykke til Melkeveien.
Men forbindelsene til kosmos, himmel og jord, som over, så under,
som var så viktige for Chaco,
er ikke begrenset til de enorme bygningene.
Omtrent åtte kilometer sørøst for midten av Chaco...
...er jeg på vei opp fra dalbunnen
på jakt etter noe spennende som pryder de robuste veggene.
Oldtidens kunstverk hogd inn i den levende steinen.
Dette er dyrebare nedtegnelser, historier i stein
som har blitt revidert, endret og utvidet
over hvem vet hvor mange tusener av år.
Det er menneskefigurer som ser ut til å danse
og spille instrumenter.
Spiraler og slanger slynger seg langs dalens vegger,
som også har rare skapninger og geometriske former.
Som de som dukker opp i kunsten i Amazonas.
Muligens inspirert av psykedeliske stoffer.
Samme hvor i verden du er og hvilken periode det er,
vil du i hulekunst, helleristninger og bergkunst
finne de samme bildene om og om igjen
som du finner med ayahuasca-opplevelsen og andre psykedeliske stoffer.
I tillegg til de visjonære elementene,
viser bergkunsten i Chaco samme fokus på astronomi som vi ser i arkitekturen.
Dette bildet har blitt tolket som en formørkelse,
solen dekket av månen mens koronaen blusser utover.
Og dette er en supernova,
som vi nå vet var synlig på himmelen på dagtid
for pueblofolkets forfedre i år 1054.
Hvorfor lage slike bilder på et sted som er så vanskelig å nå
om man ikke hadde en god grunn?
I tilsynelatende mangel på økonomisk, strategisk eller politisk motiv,
sier det seg selv at det må ha vært et høyere formål.
Det virker mer og mer åpenbart
at Chaco Canyon er et ritualisert landskap,
og dens opphav ikke kan begrenses til bare tusen år tilbake i tid,
men må strekke seg lenger tilbake. Kanskje så langt som til forrige istid.
Hvor langt bakover i tid kan vi så vidt du vet spore
menneskelig tilstedeværelse i Chaco Canyon?
Du har nok hørt at man nylig i White Sands nasjonalpark...
23 000 år gamle fotspor i White Sands.
- Og det er ikke så langt unna. - Nei.
Så det er ganske sannsynlig at folk var i Chaco Canyon
i kanskje 10 000 år før noen bygning ble bygd.
Jeg tror de observerte landskapet
og himmelen i generasjoner
- før de bestemte seg for å bygge. - Ja.
Chaco Canyon bærer fingeravtrykkene til en kultur med sofistikerte astronomer.
Deres intense fokus på solens, månens og stjernenes sykluser,
og på kosmosets større majestet, var ikke bare deres lille særegenhet.
Det ble delt på samme måte,
ved bruk av nifst lik symbolikk, kunst og arkitektur,
av mange oldtidskulturer overalt i verden.
Akkurat som Maltas megalittiske Mnajdra-tempel er nøyaktig rettet
så det fanger jevndøgnene og solvervene.
Eller som aksen i det store Karnak-tempelet i Egypt
sikter seg inn på vintersolvervets soloppgang.
Eller presisjonen det sentrale tårnet i Angkor Wat i Kambodsja
peker mot soloppgangen med på jevndøgn.
Det var visst et verdensomspennende arkitektonisk prosjekt
for å gjenskape harmonien og retningene på himmelen
i monumenter på bakken, for å bringe himmelen til jorden.
Men hvor langt tilbake i tid strekker dette globale prosjektet seg?
Det fins spor
i en av Amerikas mest fremragende oldtidssivilisasjoner...
...som en gang hersket i det som nå er Sør-Mexico og Mellom-Amerika.
Mayaene.
Mayaene er for meg en av de mest fascinerende kulturene
fra den gamle verden.
En kultur full av mysterier og motsigelser.
Mange av mayaenes etterkommere bor her ennå...
...i de spektakulære landskapene Chiapas og Yucatán-halvøya.
Lenge før inkaene og Chacos pueblokultur
blomstret mayasivilisasjonen her.
Det var en kultur som uttrykte sin genialitet på mange måter.
Særlig gjennom storstlåtte arkitekturbragder.
Omgitt av tett regnskog i lavlandet
er dette mayaenes hellige rike Palenque.
Palenque er et sted som tar pusten fra en.
Med praktfull arkitektur og ingeniørkunst er det et klassisk mayasted.
Ruvende pyramider.
En seremoniell ballbane.
Et truende palass.
Og templer fulle av spennende bilder.
Mayaene er nok mest kjent for sin utrolige arkitektur,
for de fantastiske kompleksene av pyramider de skapte,
vanligvis trinnpyramider, og den vakre elegansen i designen
og håndverkets store presisjon.
Det forteller oss straks at dette var en avansert kultur.
Mayaekspert og guide Mildred Lucas Garcia har viet mer enn et tiår
til å forstå Palenque bedre.
Når begynte arbeidet her?
Hvor lenge bodde folk her?
- Byen ble grunnlagt år 200 f. - Kr.
og ble forlatt på 900-tallet.
Akkurat. Når jeg ser på dette utrolige stedet, disse enorme pyramidene,
vakkert bygd, vakkert designet,
er det åpenbart at dette ble gjort av dyktige folk
som må ha hatt en plan fra starten av.
Men hvordan gjorde de det?
Vi vet at det var steinbrudd i nærheten.
Derfor valgte de å bygge byen her,
for de hadde alle naturressursene. De hadde all kalksteinen her i området,
de hadde vannet,
og dette var et veldig strategisk område å bygge byen i.
Men man vet ikke hvordan de bygde det.
- Vi vet ikke. - En gåte.
- Fortsatt en gåte. - Ja.
Hvorfor bygde mayaene pyramider?
Her i Palenque ser vi mange pyramider.
Pyramidene representerte ikke bare for mayaene, men oldtidskulturene,
de hellige fjellene.
I Palenque bygde de så store bygninger for å representere disse hellige fjellene.
Fjell spilte en viktig rolle i mayaenes trossystem
som symboler på kilden til skapelse.
Men det kan ha ligget mer bak mayaenes episke byggeprosjekt,
særlig her i Palenque.
I Palenque ble noen av bygningene designet
i henhold til astronomiske observasjoner.
Jøss.
Tre bygninger kjent som korsgruppen
ble brukt som et astronomisk observasjonsområde.
Nettopp.
Disse bygningene var perfekt tilpasset sommersolverv
og vårjevndøgnet.
Svært dyktige astronomer var involvert i skapelsen
- av anlegget. - Ja, det stemmer.
Men hvorfor gjøre seg så mye bry med å rette disse massive byggene
mot solverv og jevndøgn?
Gitt disse utrolige samsvarene er én ting åpenbart.
Vil du vite hva Palanque egentlig dreier seg om,
må du ikke bare se på arkitekturen,
men også på himmelen.
Jeg har kommet til Soltempelet
i et spesielt øyeblikk på en spesiell dag.
Daggry på vårjevndøgnet,
når solen står opp rett i øst og går ned rett i vest
i en manifestasjon av kosmisk harmoni.
Her ved Soltempelet skaper soloppgangen et unikt syn
som fremdeles feires av lokalsamfunnet.
Vårjevndøgnet er viktig
for mayaenes åndelige liv.
Stedet vi nå står på, er det viktigste stedet.
Og jeg har en plass på første rad.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson