Downloaded from YTS.BZ
Filmen du ska se är ett verk av fantastisk fiktion,
Official YIFY movies site: YTS.BZ
men det är verkligare än du tror.
Var och en av oss är en överlevare på en livbåt som driver på ett mörkt hav.
Vi tittar över kanten och ser hajarna cirkla runt.
De väntar.
Vi tittar på de övriga överlevande,
kalla, rädda och, hungriga.
De tittar också på oss.
Och vi undrar vem som kommer att bryta ihop först.
Den där? Eller den där?
Eller blir det jag?
För inuti varje överlevare finns det ett djupare, mörkare hav.
Och inne i det mänskliga sinnets djupaste, mörkaste vatten
finns det värre varelser än hajar.
Varelser som bevakar oss från avgrunden.
Förlåt, skrämde jag dig?
Om det hjälper, säg bara till dig själv: Det är bara en film.
I SARAHS FÖRÄLDRARS VARDAGSRUM
Sarah sitter i soffan med sina föräldrar och sin bror.
Sophie sitter i soffan med sina föräldrar och sin bror.
Hon har kommit ut. Hennes mamma gråter och säger emot henne.
Vad fan?
Kolla efter jordbävningsskador.
Vad i helvete är det här?
Det är bara en film.
Stäng av! Jag har inte hunnit se den än.
Nån borttappad film inspelad här i stan i början av 90-talet.
-Regissören var trans. -På 90-talet? Det kan inte ha varit lätt.
Det var det inte. Hon begick självmord i 30-årsåldern.
Så deppigt.
Ja, jag ville verkligen se den i kväll, men du vet...
-Värsta dejten. -Knappast.
Jag gillar inte det, Sophie. Sista minuten-dejten.
-Du är inte direkt den spontana typen. -Jo, för fan! Ibland...
Visst, men ringer han i sista minuten för en första dejt,
så ger du ju honom fripass på sista minuten-skiten.
Det är inte sant. För fan, jag är nervös nog, var inte så...
Okej, herregud.
Det är första dejten sen jag började uttrycka mig typiskt kvinnligt.
Jag är skitnervös.
Han med fejset, då? Han med frun och medelålderskrisbilen.
Vi pratar inte om han med fejset. Dessutom var det ingenting.
Det är sant. Du sextextade aldrig ens tillbaka honom...
Sex är vidrigt.
Hur som helst, berätta om...
Den är snygg.
-Tycker du verkligen det? -Definitivt. Ifrågasätt inte din stylist.
Berätta om den unge mannen. Vad heter han? Vilka är hans utsikter?
-Är han snäll mot tjänarna? -Han heter Adam.
Och innan du frågar: Han är helt cool med hela transgrejen.
-Vad är det för ton? -Jag har ingen ton.
-Du hade en ton. -Okej, det var inget.
Så när ska du...? Ja, den där.
-Tycker du verkligen det? -Ifrågasätt mig inte, kvinna.
Okej, bra.
-Jag behöver inte skita innan jag går. -Så när ska du träffa honom?
-Fan också! Jag kommer att bli sen! -Gå nu! Du ser bra ut.
-Tycker du verkligen det? -Stick nu!
För fan, kan du ge mig mina hormoner, är du snäll?
Tack!
Hej då.
Vänta, vänta, vänta.
-Man ser inte min kuk i den här, va? -Gå härifrån!
-Du ser fantastisk ut. -Tack, jag har en jätteduktig stylist.
-Har du verkligen en stylist? -Nej.
-Jag hade kunnat tro det. -Tack ska du ha, tror jag...
Även när man är äldre känner man sig som en blyg tonåring på första dejten.
Ärligt talat så jobbar jag faktiskt här
och mina arbetskamrater kommer att göra allt för att skämma ut mig,
så vi kanske kan hoppa över filmen och bara äta nåt.
Ja, absolut. Fast jag vill veta vad de skulle göra för att skämma ut dig.
-Kan vi undvika det, okej? -Ja, visa vägen.
-Jag ska bara gå på... -Javisst. Gå, annars exploderar du.
Exploderar...
NÅ???
DET GÅR RIKTIGT BRA. DU KAN AVBLÅSA LÖNNMÖRDAREN.
Fan ta den där jävla idioten! Är det sant?
Ja, jag kan inte fatta att han är en jävla chaser.
Inget förvånar mig längre.
-Du lämnade väl honom där? -Nej, vi hånglade lite.
Och sen sög jag av honom.
-Jag visste att det var nåt fel på honom. -För fan, du träffade honom inte ens!
Jag är lite synsk med den där skiten.
Du är inte synsk. Du är en cyniker.
Extra cyniskt skarpsinne. Hur som helst visste jag.
För att vara regissör är du usel på att bedöma karaktärer.
Karaktärer förstår jag mig på, men inte människor.
Jo, men du måste veta när folk skådespelar i verkligheten.
Jag hatar metodskådespelare.
-Ge mig din telefon. -Va?
-Ge mig din telefon. -Nej, för fan.
-Jag har den, oroa dig inte. -Vad fan gör du?
-Adam, eller hur? -Ja.
Spencer...
LEDSEN, JAG DEJTAR BARA KILLAR SOM HAR MINDRE KUK ÄN MIG.
Skicka, skicka!
Jävla transa!
Hon hade ingen rätt att avvisa dig så där.
De borde veta sin plats. Jag satt i restaurangen tidigare.
Hur som helst, jag vet hur det känns.
Men det har inte hänt på länge. Ingen avvisar mig nu.
Du kan också bli sån.
-Ja, det kan jag. -Kom nu.
Du ser ut att behöva ett till glas.
Jag vet ett ställe.
Hon hade ingen rätt att behandla dig så där. Du repar dig.
Fan också!
-Spencer, jag känner att jag... -Vad då?
Du måste upp, gumman. Du måste upp.
Vi ska vara på inspelningen om en halvtimme.
För fan!
Jag erbjuder detta jungfrublod till ungdomens gudinna.
Bryt.
Igen?
-Spence... -Jag fixar det.
-Hur var det, förutom det? -Perfekt, gumman.
Nästa tagning hänger tavlan kvar och jag suger.
Inte en chans.
För fan! Herregud!
Kom igen Spence, det är dagens sista tagning.
Du ville ha den här tunga ramen, så hjälp till.
Baby, jag älskar dig.
En återställare.
Okej, ni behövde helt klart det där.
-Jag vill gå i ide hela jävla vintern. -Åh, det låter riktigt skönt.
-Så inspelningen gick så där, alltså? -Jo, den gick bra.
Det var bara... Glöm det.
Hon gick på dejt med en chaser.
Usch! Du borde ta hit honom nästa gång.
Vi skulle behöva lite fler kukar på väggen i troférummet.
Hej, allihop.
-Hej, Crystal. -Hallå där!
Sophie, jag har en idé till ett nummer. Jag tror att du kommer att älska det.
-Det är inspirerat av Harry Potter. -Usch...
Det heter "JK Rowling är en fitta".
Jag älskar det.
Jag är tillbaka om nån minut.
Se upp var du...
-Förlåt, jag var långt borta. -Ja, kanske lite närmare än så.
-Gammal tango. -Ja, seriöst.
-Jag tar bara ett steg tillbaka. -Tack ska du ha.
Jag kan inte fatta att jag fnissade.
Storm...
-Skämtar du med mig? -Den var på damtoan.
De städade bort skiten hela kvällen i fredags.
-Ännu en högerextrem herrklubb? -Jag ska kolla var de har lagt de andra.
Kan nån se till att hen inte dricker upp all vermouth?
-Tack. -Finns det mer vermouth?
Det är nog inte många här som skulle bli lockade.
Du skulle bli förvånad. En gång såg jag en konservativ ledamot här.
Herregud, han hade den fånigaste förklädnaden.
Jag har glömt namnet. Hit kommer smyg-chasers och tjuvkikare hela tiden.
-Jävla hycklare. -Inte alla, inte nuförtiden.
Ärligt talat så vet jag inte vad som är värre längre.
Jag ser dem aldrig lägga ut dem. De är fanimej som ninjor eller nåt.
-Kamerorna, då? -Tack och lov att de är inkopplade.
Chefen tog en låda med gamla trasiga och satte upp dem här.
Jag känner mig så jävla säker just nu.
Rör mig inte, för fan!
-Kom igen. Du vill ju. -Jag sa: "Rör mig inte, för fan"!
-Ta det lugnt, din subba. -Hördu där!
Vad då? Vill du ha en omgång? Din jävla transslampa.
Nu kör vi!
-Jag ber om ursäkt för honom. -Stick härifrån, för fan!
-Jag vägrar gå hem. Kvällen är ung. -Håll käften!
Dra härifrån nu.
Kom inte tillbaka, annars sliter jag av dig huvudet och skiter dig i halsen!
Sophie, vad är det?
Plötsligt kände jag mig lite...
Bara jag inte börjar bli sjuk.
Hur sjuk jag än är så är jag ändå sjukt snygg.
Jag såg precis...
-Vad då? -Jag tror att jag precis såg Adam.
Är han här?
Nej, förlåt. Jag är nog bara trött. Kan vi gå hem?
Ja. Vi ses.
Vänta, vem är Adam?
Hörni?
Herregud...
Jag svär, om vi hade fått en dollar varje gång
vi lämnat nåt ställe och tittat bakom oss
skulle vi äga en jävla studio vid det här laget. Jag lovar.
Fan också...
-Det kändes annorlunda i kväll. -Hur då?
Ge mig ett ögonblick.
Det var som att jag visste att han var där innan jag såg honom.
Okej.
Ja, okej.
Ge mig flaskan.
Herrejävlar!
Fy fan!
Ser man en grundvattenläcka eller grumligt kranvatten ber myndigheterna
att man anmäler det och inte dricker det förrän det testats av vattenverket.
Som om nån bara skulle dricka smutsigt kranvatten...
Om jag minns rätt så var den senaste stora jordbävningen 1991.
-Fan, är det din sista? -Nästan.
Deppiga politiska nyheter. Vår stat går mot fundamentalism och protofascism
med vår mest respekterade senatrepresentants nya lagförslag
att transpersoner under 18 års ålder bör klassas som "barnmisshandel"
och omfattas av strafflagstiftningen om de rapporteras till socialtjänsten.
Jag såg det på nyheterna. De vill att folk ska kunna anmäla läkare
eller föräldrar för barnmisshandel om de hjälper transbarn.
-Gestapo av medelklasskvinnor. -Japp.
För helvete.
Är du okej?
Jag menar ja, fast egentligen inte. Jag känner mig lite ur form.
Jag vill verkligen inte gå till jobbet i dag.
-Fick du extratimmarna? -Nej, de gav dem till Luke.
-Chefens brorson, så klart. -Han är helt värdelös också.
Han bara röker gräs på baksidan för han vet att han aldrig får problem
eller sparken för det.
Har du några gig på gång?
Jag har två jobb på gång, men inget just nu.
Vad ska vi göra?
Lämna landet?
Det är skit överallt, Spence.
-Svarar du nånsin i telefonen? -Jag känner inte igen numret.
Och?
Är det viktigt så lämnar de ett meddelande.
Tror du att det kan vara Adam? Du raderade väl hans nummer?
Ja, nej... Ja, jag vet inte.
Hej, Sophie. Zen Lawrence här.
Du känner mig inte, men jag såg din kortfilm Smash
och jag älskar verkligen din röst.
Jag vill gärna ses och prata om vad du gör härnäst.
Jag ska faktiskt ordna en... Jag bara babblar på.
Ring tillbaka så bokar vi ett möte ansikte mot ansikte. Okej?
Ciao så länge! Hej då.
-Häftigt. -Ciao?
Allvarligt?
-Ring honom. -Vem pratar så där?
Sluta vara så jävla cynisk och ring honom. Det kan vara ett jobb eller nåt.
-Hur fick den där killen mitt nummer? -Jag vet inte, fråga honom.
Ja, jag ska tänka på saken.
Så fan heller att du kommer det.
William Shakespeare skrev:
"Vårt öde står inte skrivet i stjärnorna, utan i oss själva."
I kvällens film möter vi en ung kvinna i en värld styrd av vidskepelse.
Alla är födda enligt gudarnas plan.
Deras vilja läses i omen, kastade ben, stjärnor
och oraklens narkotiska syner.
Om stjärnorna säger
att din älskade måste gå i krig mot en oslagbar fiende,
då är den förlorad.
Om benen säger att du måste gifta dig med en friare
som du aldrig kan älska, då är det ditt öde.
Eller är det det?
Allt som krävs är en ouppfylld profetia
för att så ett frö av tvivel.
Om en vision är fel, hur är det då med alla andra?
Och är den gamla världen verkligen så olik vår egen?
Tänk om du tror att situationen är oundviklig
när den inte alls är det?
Trots allt är en låst dörr bara låst
för att nån låste den.
Hitta nyckeln. Och om du inte kan det,
så borde du kanske dyrka låset.
-För fan, London! Vi har en dörr. -Du öppnar aldrig dörren, så...
-Kan du komma ut och ta en cigg? -Jag röker inte längre.
Ja, säkert.
-Hur går det med filmen? Går det bra? -Tja, du vet. Den suger.
Ja, tänkte väl det. Din talanglösa hagga.
Hur går det med bandet?
Vi suger.
Ni kör väl punk, va? Är det inte själva poängen?
Är det? För fan, okej.
Inte konstigt att vi suger. Det är det vi har försökt göra hela tiden, så...
Det är ditt problem.
Du vet...
-På tal om livet och... -Vi pratade inte om livet, London.
Vi gör det nu, som du kan se.
Hur går det?
-Så bra, alltså? -Ja...
Och...
Hur går det med, du vet...?
-Med... -Transitionen?
-Ja, hur går det? -Du är mer lik pappa än du anar.
Jag kom inte hit för att bli förolämpad och så.
Nå?
-Jag vet inte. -Du vet inte. Vad menar du?
Jag antar att det bara är en riktigt jobbig period just nu.
Ja...
Jag tänkte väl det.
-Pappa bad mig att ge dem till dig. -Nej, nej.
Var inte dum nu, okej. Han vet att du behöver dem. Ta dem.
-Pappa har inte råd med det här. -Jag vet. Han måste ha sparat i hemlighet.
Berätta bara inte för mamma, okej? Hon skulle bli skitförbannad.
Dessutom vill jag inte att du ska leva på snabbnudlar och sånt. Okej?
-Hur visste du att jag hade nudlar? -För att du luktar Mi Goreng.
-Pappa har faktiskt slutat dricka. -Allvarligt?
Doktorn sa sluta, du vet. Det är väl så han har sparat pengarna.
Herregud.
-Hur går det för dig? -Att spara pengar? Jo, det går bra.
Sålde min fjärde investeringsfastighet förra helgen. Aktierna går också bra.
-Jag badar i pengar nu. -Nej, din jävla idiot. Den andra saken.
-Ja, jag är fortfarande drogfri. -Är det sant? Det är otroligt.
-Hur länge har det gått nu? -Det har gått nästan ett år nu.
Kul för dig.
Har det blivit lättare?
Ja, på sätt och vis, du vet.
En av mina terapeuter sa att det är som ett hungrigt monster inom en.
Det är lite konstigt och så, men...
Sen när man slutar mata det, så blir det som galet.
Det börjar tära ens inre för att straffa en.
Och det skriker: "Mata mig!"
Sen blir det allt svagare och svagare.
Ju längre det svälter, så...
Vilken sjuk bild.
Det är rätt galet, tycker jag. Mitt monster börjar bli svagt nu, så...
Du...
Jag vet att saker och ting är för jävliga för dig nu. Okej?
Men du är inte långt ifrån att hitta dig själv.
Men för dig finns monstren på utsidan.
Ja, kanske det.
Vad då?
Den här monstergrejen skulle bli en grym film.
Ja, för fan.
-En cigg? -Nej, du borde sluta.
Fan ta dig.
En fråga.
Är Spence fortfarande kär i mig?
Förmodligen.
Tänkte väl det.
Tack att ni kom. Tack att ni kom.
Du är den enda som faktiskt lägger sitt skräp i papperskorgen.
-Hej på dig. Menar du det? -Ja, folk är äckliga.
Ja, det kan jag inte säga emot.
Men jag vet åtminstone att du är en av de goda. Du räddade katten.
-Förlåt, ett manusförfattaruttryck. -Är du manusförfattare?
-Syns inte det? -Jo, så klart.
Jag är en klassiskt utbildad pianist
så jag spelar så klart keyboard i ett 80-talscoverband.
-Ännu mer patetisk än jag. -Ja. Jag hatar 80-tals popmusik.
Vad var det med din vän häromkvällen?
Danny, ja. Han har haft det jobbigt på sistone.
Det främst hans eget fel.
-Han verkar vara en trevlig kille. -Han brukade vara schyst.
Vi var vänner när vi var yngre,
men de senaste åren har varit jobbiga för honom.
Flickvännen lämnade honom. Han slutade på universitetet och förlorade jobbet.
Vi försöker hålla honom på fötter, men han började titta på Jordan Peterson.
Ja, och den andra killen, den lille med pipig röst.
-Shapiro. -Ja, han.
Så nu håller han på att bli en jäkla nolla.
-Usch. -Ja, men hur som helst...
Jag heter Kriss, förresten.
Jag heter Sophie, men mina vänner kallar mig Sophie.
Okej, då får jag kalla dig Sophie tills jag lär känna dig bättre.
Lära känna mig bättre? Det är lite övermodigt.
Ja, ja.
Okej, jag måste gå och plocka upp allas skräp förutom ditt.
Ja, visst.
Vi kanske ses nån gång.
Vi går till Polyester Bar varje torsdag på happy hour mellan 18 och 19.
Om du kanske skulle vilja kalla mig Sophie.
Ja, vem vet? Vi kanske ses där.
Grymt.
Förresten, ta helst inte med din vän.
Det gör jag inte. Jag lovar.
Det är lite elakt att alltid äta ohälsosam skit framför mig.
Det är inte ohälsosamt. Titta, det är sallad i den.
För fan...
-Så vad dagdrömmer du om? -Ingenting.
-Visst. -Vad då?
Ringde du Zen Ciao eller vad han nu hette?
Javisst.
Nej, det gjorde du inte. Varför inte?
-Vad är poängen? -Poängen?
Poängen är att han är producent och kanske har lite pengar.
Du levde på Mi Goreng i en månad för att betala för din sista film.
-Jag gillar Mi Goreng! -Sophie!
Jag ska ringa honom, men det lär inte leda till nåt.
-Kanske. Man vet aldrig. -Jag vet!
Herregud, Sophie, din cynism är som en rustning...
-...av nåt jävla tuggummi. -Vad då?
Du tar på dig den för att skydda dig från världen
och sen kan du inte ta av den för den är för hård och klibbig.
Usch, så äckligt.
Spencer, om fem minuter måste jag faktiskt ta bort tuggummi
ur foajéns mattor. Det är mitt verkliga liv.
Det är vad jag är ämnad för, inte nåt jättestort genombrott.
Han lär bara visa sig vara ännu en slemmig jävla skitsnackare.
Och snälla, bespara mig dina vidriga matmetaforer.
-Förlåt, jag har mått kasst på sistone. -Det är okej.
En dag kommer du att uppskatta mina vidriga matmetaforer.
Du måste bara sluta hindra dig själv. Du måste ta en chans.
Visst, du är ingen Ed Wood, men du är bra.
Bättre än de flesta.
Du måste bara ta dig ut, göra dig ett namn.
Jag suger på det. Jag är usel på att fjäska.
Visst, men om nån har sett dina grejer och gillar dem då behöver du inte fjäska.
Ta det bara lugnt. Dina grejer är coola för att du är cool.
Okej, det var lite töntigt, men du förstår vad jag menar.
-Okej, jag ringer honom. -Bra, för annars gör jag det.
Du skulle bara våga!
-Skiten ska väl inte smaka som cheetos? -Nej.
Det här är en rätt deppig happy hour. Var är alla?
-De ligger förmodligen lågt. -Vad då?
-Har du inte tittat på nyheterna? -Jag har varit på inspelning hela veckan.
Det har skett många hot på sistone.
Med de nya lagarna och demonstrationen som pågår
springer varenda skinhead och incel runt i stan med ståfräs.
Jag skulle ta taxi hem i kväll om jag vore er två.
Ingen av er har hört av Crystal, va?
-Nej, inte jag. -Nej.
Jag vet inte. Hon svarar inte i telefon
och har inte dykt upp på jobbet, så chefen är skitförbannad.
Hon lär förlora sitt gig om hon inte dyker upp snart.
-Hon kanske ligger lågt som alla andra. -Nej, hon skulle ringa.
Jag kan knappt få henne att sluta prata i telefon halva jävla tiden.
-Jag hoppas att hon mår bra. -Jag med.
Visste ni att hon lider av depression?
Det är rätt illa. Hon brukade försvinna i flera dagar,
så risken är att hon bara är borta nånstans.
Men, ja...
-Inte ett en ord. -Jävlar.
-Mår du bra? -Nej.
Det är nåt.
Herregud, jag är inte på humör för sån skit i kväll.
Kriss!
Stick härifrån, era svin.
-Fan, fan! -Vad i helvete?
Det är okej. De är borta.
Herregud, vi är med i en film! Du vet, den med tjejen.
Vad fan pratar du om?
-Vilka var de? Vad fan ville de? -Vet inte. De följde efter mig.
Danny går på ett möte. Jag ser honom inte på hela veckan
och nu följde de efter mig. Du visste det!
Ja, nej. Jag vet inte. Jag har haft en konstig känsla hela veckan,
som om jag äcklas av vissa. Det har varit så sen jordbävningen.
-Herregud, vi är verkligen med i filmen! -Vilken film?
-När såg du den? -Några dar sen.
Om jag väntar på dig, så ser jag aldrig nåt.
SKRÄCKEN UNDERIFRÅN
Det här är en sann historia.
Det hände och det kommer att hända igen.
Jag heter Betty och jag dödade precis min granne.
Men det var inte riktigt han. Det är en lång historia.
Allt började när han försvann, en vecka innan jag dödade honom.
Inte han, det.
Dagen som jordbävningen inträffade. I Vertown 1990.
Skrämda av jordbävningen lämnade de honom slagen och troligen döende.
När han gick till skolan några dar senare var han annorlunda.
Ingen visste utom jag.
Visst, de märkte att han var hårdare, tuffare och mer självsäker,
men de kände inte det jag kände.
De trodde att han tagit mod till sig för att han blivit blåslagen.
Men jag visste.
Nånting inuti hade ätit upp allt som var han
och gick runt i hans skinn och låtsades vara han.
Och när andra barn började förändras,
de osäkra barnen, till och med några av mobbarna,
visste man att de var rädda för sina berusade fäder.
Jag kände det.
Att jag skulle vara så tacksam för så mycket exponering i en film.
Ja.
Jag sa ju det. Det var som det vi såg i kväll, fast utan strumpdockor.
Ja, jag antar att regissören Betty Palmer
gjorde det här för att försöka varna folk.
Men hur ska en usel film varna folk för nånting?
Ingen skulle tro det som du sa.
-Folk älskar b-filmer. -Ja. Det är vad jag skulle ha gjort.
Plötsligt gick det upp för mig hur svaga de faktiskt var.
Visst, de ser och beter sig skrämmande.
Men vad är jag egentligen rädd för? En jävla mask?
Jag var inte rädd längre.
Jag skulle slåss mot dem. Jag skulle göra det innan de kom ut,
innan de spred sig till andra städer, till storstäder.
Dags att döda maskarna.
Som jag sa tidigare är det här en sann historia.
Jag förväntar mig inte att ni tror den. Jag vet inte ens vem filmen är till för.
Men när den eller de som den är till för ser den,
kommer de veta att den är sann.
De kommer att veta att bara vi kan känna dem.
Och de lär veta vad som måste göras innan det är för sent.
-Vi måste skicka det till Storm och Kriss. -Kriss med?
-Ja, han är med i den här skiten nu också. -Ja, visst.
-Vad då? -Det var inget.
Innan vi börjar kvällens film vill jag fråga er nåt:
Vad gör en till ett monster?
Var dr Frankensteins skapelse ett monster ögonblicket han väcktes till liv
liggandes på den kalla laboratoriebritsen?
Eller blev han ett monster efter att hans skapare övergav honom?
Lämnade honom att klara sig själv i en värld som är fientlig
mot allt som tros vara annorlunda och ovanligt...
Helt ensam i en värld som skulle kunna beskrivas
som monstruös.
En ny incident med våra maskerade brottsbekämpare.
De skyddade två lokala tonåringar från att bli attackerade.
Polisen har uttalat sig och hävdat att rykten om ökade fall av hatbrott
överdrivs och har återigen bett de maskerade främlingarna
att sluta ta lagen i egna händer och överlämna sig själva.
Jag har en bättre idé.
Betala dem. De gör mer än vad ni jävlar nånsin gjort för att skydda oss.
Nästa låt är till er, maskerade slagskämpar. Fortsätt som ni gör!
Hej, Sophie!
Hej, pappa.
Hej, jag var bara i området.
-Jag tänkte bara hälsa på dig. -Hejsan.
-Du ska till jobbet, va? -Ja.
-Hur går det? -Jo, det går bra.
Bra. Det är jättebra.
Pappa, tack. För du vet vad.
Ja, det är ingen fara. Jag hoppas bara att det hjälper, du vet.
Det gör det verkligen.
Ja.
Hur som helst... Jag ville bara titta till dig.
Men inte bara det.
Jo, det är lite konstigt där ute nuförtiden och...
Du vet för folk. LG...
-Ja, du vet. -Ja, jag mår bra. Jag klarar mig.
Ja, jag menar inte att du gör nåt för att...
Det är bara det att... Hör här.
Folk försvinner just nu och om jag ska vara ärlig
så fattar vi inte alls vad som händer nere på stationen.
Och du hörde inte det här från mig,
men våra händer är bakbundna så vi kan inte...
-Vänta, menar du med det? -Jag vill bara se till att du är säker.
Okej?
Det är nog en bra idé att du inte går till den där baren på ett tag.
Ja, ja. Javisst.
Bra.
Vill du ha skjuts till jobbet?
Ja, det vore bra. Tack. Schyst.
Innan jag fattade att det var pappa trodde jag att snuten var oss på spåren.
Fan också.
Hur länge kan vi fortsätta innan de kommer på vilka vi är?
Jag vet inte.
Är det bara jag eller är det vanliga livet jättekonstigt nu?
Ja, för fan. Det känns som en sorts...
Tomhet?
Kanske.
Fan, Spence. Är det här vårt nya normala?
Vi tror alla att vi känner igen en förtryckarregim när vi ser en.
Soldater som marscherar, diktatorer som saluterar,
koncentrationsläger.
Men som kvällens film kommer att visa
finns det medel och metoder för att kontrollera förtryck
som de flesta av oss aldrig ens lär märka.
Kanske för att det inte påverkar oss.
Men vilka syftar egentligen "oss" på?
Och hur vet vi om vi är dem eller de andra?
Vår hjälte i kväll är en utböling, en utomjording.
En märklig varelse förlorad i vad vi tror är den normala världen.
Eller är hon det?
Tänk om främlingen faktiskt inte är den främmande?
Tänk om världen vi ser som normal
inte är vad den ser ut att vara?
Tänk om det accepterade normala är det konstiga?
Och kanske, bara kanske,
har de galna tagit över dårhuset.
-VÄNTAR DU FORTFARANDE? -JA.
-ALLVARLIGT? DEN JÄVELN. -SKIT SAMMA. BRYR MIG INTE.
Sophie! Hejsan!
Trevligt att träffas!
Ursäkta att jag är sen. Jag pratade med George Millers folk.
De funderar på att spela in den nya Mad Max-filmen hos oss!
För att se om jag kan smörja kugghjulen lite, du vet.
-Är du okej? -Ja, jag kör parkour.
Parkour, coolt.
Ja, jag är inte så bra på det.
Har jag inget hyfs?
-Jag heter Zen. -Hej, Zen. Är dina föräldrar buddhister?
-Nej. Varför då? -Jag bara undrade.
Så...
-Jag ska beställa. Vill du ha en till? -Det är bra, tack.
Hallå!
Hejsan! Ja, jag tar en dubbel koffeinfri sojalatte.
Tack.
Tack att du ville ses.
Jag vet att alla kör med videosamtal och e-post nuförtiden,
men jag är en riktig handgriplig kille.
Jag gillar att träffa folk ansikte mot ansikte, få en känsla av vilka de är,
en inblick i deras själ, så att säga.
Det finns verkligen ingen ersättning för att träffas personligen.
Särskilt i vår bransch där vi måste arbeta ihop och komma överens
som människor, du vet.
Inte som hjärndöda arbetsmyror, du vet.
-Du vet. -Ja, absolut.
Så jag såg din kortfilm. Jag älskade den! Toppengrejer.
Rå, rolig.
-Som en Jake Waters-film. -Jaha... John Waters?
Ja! Verkligen. Massor av potential. Toppengrejer.
Så jag håller på att organisera ett evenemang för lokala indiefilmare,
Hbtq+-filmskapare.
Det är en möjlighet att visa upp nya kommande talanger.
-Bra. Låter toppen. -Så det kommer att bli en visning.
Sen tal, och det är då insamlingen drar igång.
Där har vi möjlighet...
Sophie? Är allt bra?
Finansieringskällor. Ja.
Räkna med mig. Absolut. -Ja. Toppen.
Jag är hemskt ledsen. Jag måste på ett möte.
Ursäkta. Hej då!
Ingen fara! Jag skickar dig ansökningsuppgifterna.
Det kommer att bli fantastiskt!
Känslan var överväldigande, som att det var nåt stort därinne.
I filmen är det maskarna som fastnat vid hålet som lägger ägg.
Vidrigt.
Det är väl stället vi letar efter. Vad ska vi göra?
-Vi måste stoppa det. -Men hur? Hur många finns det?
Inte många. Jag vet inte, men de är definitivt fler än oss.
Vi skulle kunna bränna ner hela jävla byggnaden.
Det kan funka.
Vi har brutit mot alla lagar de senaste veckorna, så mordbrand är väl inget.
Jag satte eld på en av byggnaderna tidigare. Hela taket bara kollapsade.
Va?
Jag var 15.
-Det var en olycka. Jag gjorde det inte... -Vad är det med tonårspojkar och eld?
Rent hypotetiskt, var skulle vi ens hitta bränsle?
Min farsa äger en bensinmack.
-Okej, hur gör vi det här? -Hur brände du ner byggnaden av misstag?
Vi var inne i den. Hur tar vi oss in?
-Varför sparkar vi inte bara in dörren? -Jag vet inte. Den ser rätt robust ut.
Vi skulle ju bara kunna knacka på.
Vi knackar bara på och när de öppnar
frågar vi dem om de vill prata om Jesus, vår Herre och frälsare.
Du måste skämta.
Hej, kan du avsätta en stund för att prata om Jesus, vår Herre och frälsare?
-Vad är det här? -Den där förbannade lukten. Jösses...
Herrejävlar.
Det är dem. De saknade personerna.
-Det är dem vi inte kunde rädda. -Herregud.
Crystal?
Svin.
-Fan, vart tog Adam vägen? -Vet inte.
-Vi hämtar honom sen. -Okej.
Det är i honom. Äggskiktet är i honom! Jag kan känna det.
Vad fan? Vad gör du?
-Jag ger upp. -Va?
-Alltihop, för fan! -Nej, det får du inte.
-Fan ta dig! Varför inte? -För att du inte får det!
För jag kan inte hitta Adam själv. Jag känner dem inte som du.
Vad är poängen? Även om vi hittar Adam kommer det att finnas andra.
Det kommer en till jordbävning och de kommer att dyka upp igen.
Det finns inget vi kan göra för att stoppa det här igen.
Och? Då behöver vi inte oroa oss. Vi bekämpar det nu.
Precis som Betty gjorde.
Betty är död!
Maskarna tog henne till slut.
-Nej, hon tog dem. -Nej, de tog henne.
De tog sig in i hennes huvud och stannade där.
Det är vad de gör. Det är den riktiga skräcken.
De behöver inte ens existera för att vara verkliga.
Det är inte sant.
Se ut där. Titta på det här.
De vinner även när de förlorar.
Betty visste det. Därför tog hon sitt liv.
Hon visste att hon inte var stark nog. Hon visste att det var hopplöst.
-Jag är inte stark nog heller. -Nej, du är den starkaste jag vet.
Så fan ta de där satans nassesvinen och allt annat!
Vi kan inte slåss mot alla på en kväll, men vi kan bekämpa det här!
Just den här saken! Det räcker bra för mig.
Du har förmågan att känna maskarna.
Det gör dig speciell. Det kanske går utöver maskarna.
Fan, vem vet vilken annan jävla skit som du kan rädda folk från, okej?
Du känner när nån inte är sig själv.
Vad är poängen när jag inte ens känner vem jag själv är?
Nej, det är skitsnack, okej? Du vet vem du är.
Låt dem inte komma in i ditt huvud. De vinner när du tvivlar på dig själv.
-Då antar jag att de vinner. -Nej!
Vad är poängen med att veta vem jag är när jag inte kan vara den jag är?
Jag kommer aldrig att ha råd att operera mig,
även om jag skulle vilja! Jag har knappt råd med hormonerna.
Och nu med den där fascistjäveln i regeringen lär det bara bli svårare!
Sophie...
Även om vi krossar varenda en av dem lär vi ändå förlora lägenheten.
Jag kommer att behöva flytta hem igen.
Fördomsfulla lär rösta på fördomsfulla. Inget kommer att förändras
och bli bättre och smärtan kommer aldrig försvinna.
Och nu...
...hittar jag nån som älskar mig för den jag är och inte för vad jag är
som sen bara försvinner.
Det är skitsnack. Okej?
Jag älskar dig för den du är.
Och din bror älskar dig och din pappa älskar dig på sitt sätt.
Och du, vi ska lösa det här.
Skit samma, vi klarar oss alltid. Du behöver inte flytta hem.
Måste vi ockupera ett övergivet hus, så gör vi det för vi är punkrockare.
Jag har krossat skallar och strypt en uråldrig, ond parasit.
Inte fan är jag rädd för hyran, okej?
Och Betty var också helt ensam. Glöm inte att du inte är det.
Vi har varann och Storm.
Fan, hur ska vi hitta Adam? Han har nog lämnat stan vid det här laget,
Lagt ägg i Sydney eller Melbourne, och då är det riktigt kört för oss.
Jag vet inte, men vi måste försöka, för om vi inte gör det så...
Då lämpar vi bara över problemet på nån annan som får lösa det.
Fan.
Jag är så jävla dum.
-Säg inte så. -Titta på det här.
Föreställ dig att du är en ond maskparasit och du är helt ensam i världen
och du behöver godtrogna idioter att lägga ägg i. Vart skulle du ta vägen?
-Vi ska visst på demonstration. -Storm lär älska det här.
Jag älskar det här.
Innan du börjar slå ihop skallar måste vi hitta det där jävla krypet.
Först knäcker vi några fascistskallar för att se vad som finns inuti.
Förhoppningsvis slipper vi det.
-Känner du nåt i de där pappskallarna? -Nej, ingenting.
Jösses, titta på dem. Tänk om det var vi eller en demonstration för svartas liv?
-Då skulle polisen direkt vara framme. -Ja, ingen jävla överraskning.
-Okej, jag tror... -För fan!
-Är du okej? -Nej, jag kände honom. Han är här.
Nånstans. Det är helt för jävligt. Det är som om han är rädd eller desperat.
Det betyder farlig.
Bara mina mystiska krafter inte var så vaga så jag visste var han var.
Där är han.
Nej, gör det för fan inte!
Storm, var försiktig!
Storm!
Fan! Okej, jag kan rädda honom.
Fan, jag kan rädda dig!
Kom igen, kom igen!
Fan!
Fan, jag kan rädda honom! Nej!
Nej!
-Sophie, vi måste gå! -Jag är ledsen.
Stanna!
Adam?
Adam!
Under hela den här tiden har du varit en av oss.
Vi kommer... Vi har en ängels tålamod.
Med tiden kommer du älska oss.
-Vi... -Håll käften!
Svin.
Jättebra. Bryt!
En tagning till. Lägg tillbaka masken. Ljuset håller på att försvinna!
Är det alltid så här?
Ja, lika glamoröst som att jobba på en pub.
Jag fattar inte hur ni två fixar det.
Det är allt vi har, antar jag. Du gör det jättebra.
Okej, allihop, vänd er om. In med klappan för tagning.
-Kameran rullar. -47A, tagning 69.
Börja!
Innan du stänger av teven och gör dig redo för sängen,
fråga dig själv det här:
Om det jag precis såg verkligen skulle hända,
om varelser från avgrunden skulle krypa upp
och dra nytta av våra sköra kroppar och rädda sinnen,
hur skulle du då veta om personen bredvid dig just nu
verkligen är den du tror att de är?
Och är du den du verkligen tror att du är?
God natt, tittare. Sov sött.
Och kom ihåg: Håll ett öga på avgrunden.
Vad fan är det här? Vad har jag gjort? Jag har rätt att...
Om du nånsin försöker lura nån igen, så kommer vi att jaga dig.
Och Zen...
Jävlas aldrig med queera filmskapare.
Ciao så länge!
Översättning: Lisa Di Biaggio www.junefirst.tv