Downloaded from YTS.BZ
Filmen du skal se,
Official YIFY movies site: YTS.BZ
er et verk av fantastisk fiksjon,
men det er virkeligere enn du tror.
Hver og en av oss er en overlevende
på en livbåt som driver på et mørkt hav.
Vi ser over kanten
og ser haiene sirkle.
De venter.
Vi ser på de andre overlevende.
Kalde, redde og sultne.
Og de ser på oss.
Og vi lurer på hvem som kommer til å bryte sammen først.
Den der? Eller den der?
Eller blir det meg?
For inni hver overlevende
er det et dypere, mørkere hav.
Og inne i menneskesinnets dypeste, mørkeste vann
fins det verre skapninger enn haier.
Skapninger som vokter over oss fra avgrunnen.
Unnskyld, skremte jeg deg?
Hvis det hjelper, så bare si til deg selv:
Det er bare en film.
I SARAHS FORELDRES STUE
Sarah sitter i sofaen med foreldrene sine og broren.
Hun har kommet ut. Moren hennes gråter og motsier henne.
Hva faen?
Sjekk for jordskjelvskader.
Hva i helvete er dette?
Det er bare en film.
Slå den av! Jeg har ikke sett den ennå.
En mistet film som ble innspilt her i byen på begynnelsen av 90-tallet.
Regissøren var transe.
På 90-tallet? Det kan ikke ha vært enkelt.
Det var det ikke. Hun begikk selvmord i 30-årsalderen.
Så deprimerende.
Ja, jeg ville virkelig se den i kveld, men du vet...
-Viktig date. -Neppe.
Jeg liker det ikke, Sophie. En date i siste liten.
-Du er jo ikke særlig spontan. -Jeg kan være det! Av og til...
Greit, men ringer han i siste liten for en første date,
gir du kødden fribillett til å gjøre det.
Det er ikke sant. For faen, jeg er nervøs. Ikke vær så...
OK, herregud.
Spence, det er første gangen jeg går på date siden byttet. Jeg er dritnervøs.
Og han med fjeset? Han med kona og midtlivskrisen.
Vi snakker ikke om han med fjeset. Dessuten var det ingenting.
Det er sant. Du sextekstet ikke engang tilbake.
Sex er ekkelt.
Uansett, fortell om...
Den er fin.
-Syns du virkelig det? -Definitivt. Ikke tvil på stylisten din.
Fortell om den unge mannen. Hva heter han? Hvordan er utsiktene hans?
Er han snill mot tjenerne?
Han heter Adam.
Og før du spør: Transegreia er helt i orden for ham.
-Hva er det for en tone? -Jeg har ingen tone.
-Du hadde en tone. -OK, det var ingenting.
Så når skal du...? Ja, den!
-Syns du virkelig det? -Ikke tvil på meg, kvinne.
OK, greit.
-Jeg må ikke drite før jeg går. -Så når skal du møte ham?
-Faen! Jeg kommer for sent! -Gå nå! Du ser flott ut.
-Syns du virkelig det? -Pigg av!
For faen... Gi meg hormonene mine, er du snill.
Takk!
Ha det.
Vent, vent, vent.
-Man ser vel pikken min i denne? -Stikk!
-Du ser fantastisk ut. -Takk, jeg har en kjempeflink stylist.
-Har du virkelig en stylist? -Nei.
Jeg kunne ha trodd på det.
Takk... tror jeg.
Uansett alder føler man seg som en sjenert tenåring på første date.
Ærlig talt så jobber jeg faktisk her,
og kollegene mine kommer til å gjøre alt for å skjemme meg ut.
Så kan vi hoppe over filmen og bare spise litt.
Ja, absolutt. Men jeg vil vite hva de ville gjort for å skjemme deg ut.
-Kan vi la det være? -OK, vis vei.
Jeg skal bare på...
Å, ja... Gå, ellers eksploderer du.
Eksploderer...
Og???
Det går veldig bra. Du kan droppe snikmorderen.
Faen ta den jævla idioten! Er det sant?
Ja, jeg kan ikke fatte at han er en jævla forfølger.
Ingenting forbauser meg lenger.
-Du forlot ham vel der? -Nei, vi klinte litt.
Og så sugde jeg ham.
-Jeg visste at det var noe galt med ham. -Du møtte ham ikke engang!
Jeg er litt synsk med den der dritten.
Du er ikke synsk. Du er en kyniker.
Ekstra kynisk oppfatningsevne. Uansett visste jeg det.
Til å være regissør er du elendig til å vurdere karakterer.
Karakterer forstår jeg meg på, men ikke mennesker.
Jo, men du må vite når folk spiller skuespill i virkeligheten.
Jeg hater metodeskuespillere.
-Gi meg telefonen din. -Hva?
-Gi meg telefonen. -Nei, for faen.
-Jeg har den. Ingen fare. -Hva gjør du?
-Var det Adam? -Ja.
Spencer...
Beklager, jeg dater bare gutter med mindre pikk enn meg.
Send, send!
Faens transe!
Hun hadde ikke rett til å avvise deg sånn.
De bør vite sin plass. Jeg satt på restauranten tidligere.
Uansett vet jeg hvordan det føles.
Men det har ikke skjedd på lenge. Ingen avviser meg nå.
Du kan også bli sånn.
-Ja, det kan jeg. -Kom.
Du ser ut til å trenge et glass til.
Jeg vet om et sted.
Hun hadde ikke rett til å behandle deg sånn. Du klarer deg.
Faen...
-Spencer, jeg føler at jeg... -Hva da?
Du må opp, jente. Du må opp.
Vi må være på innspillingen om en halvtime.
Å, faen!
Jeg tilbyr dette jomfrublodet
til ungdommens gudinne.
Takk.
Igjen?
-Spence... -Jeg ordner det.
-Hvordan var det, bortsett fra det? -Perfekt, jente.
Neste tagning blir maleriet hengende og jeg suger.
Ikke tale om.
Faen! Herregud!
Kom an, Spence, det er dagens siste tagning.
Du ville ha denne tunge rammen, så hjelp til.
Baby, jeg elsker deg.
En reparasjonsdrink.
OK, dere trengte definitivt den.
-Jeg vil gå i hi hele jævla vinteren. -Det høres deilig ut.
-Så innspillingen gikk sånn passe? -Jo, den gikk bra.
Det var bare...
Glem det.
Hun var på date med en forfølger.
Æsj! Du burde ta ham med hit neste gang.
Vi kan trenge flere kuker på veggen i troférommet.
Hei, alle sammen.
-Hei, Crystal. -Hallo!
Sophie, jeg har en idé til et nummer. Jeg tror du vil elske det.
-Det er inspirert av Harry Potter. -Æsj...
Det heter "J.K. Rowling er ei fitte".
Jeg elsker det.
Jeg er straks tilbake.
Se hvor du...
-Unnskyld, jeg var langt borte. -Ja, kanskje litt nærmere enn det.
-Gammel tango. -Ja, seriøst.
-Jeg tar bare et skritt tilbake. -Takk skal du ha.
Jeg kan ikke fatte at jeg kniste.
Storm...
-Tuller du med meg? -Den lå på damedoen.
De fjernet all denne dritten sist fredag.
-Enda en høyreekstrem herreklubb? -Jeg skal se hvor de har lagt de andre.
Kan noen se til at hen ikke drikker opp all vermuten?
-Takk. -Er det mer vermut?
Det er nok ikke mange her som ville blitt fristet.
Du ville blitt forbauset. En gang så jeg et konservativ parlamentsmedlem her.
Herregud, han hadde den dårlige forkledningen.
Jeg har glemt navnet. Hit kommer smugforfølgere og tjuvtittere hele tida.
-Fordømte hyklere. -Ikke alle, ikke nå for tida.
Ærlig talt så vet jeg ikke hva som er verst lenger.
Jeg ser dem aldri legge dem igjen. De er faen meg som ninjaer eller noe.
-Og kameraene? -Takk og lov at de er koblet til.
Sjefen tok en haug gamle og ødelagte og satte dem opp her.
Jeg føler meg så fordømt trygg akkurat nå.
Ikke rør meg, for faen!
-Kom an. Du vil jo. -Jeg sa "Ikke rør meg, for faen"!
-Ta det med ro, bitch. -Du!
Eller så hva? Vil du ha en omgang? Din jævla translesbe.
Kom an!
-Jeg ber om unnskyldning for ham. -Pigg av, for faen!
-Jeg nekter å gå. Kvelden er ung. -Hold kjeft!
Stikk av nå.
Ikke kom tilbake, ellers river jeg huet av deg og driter ned i halsen!
Hva er det, Sophie?
Plutselig føler jeg meg litt...
Bare jeg ikke blir sjuk.
Uansett hvor sjuk jeg er, så er jeg sjukt flott.
Jeg så nettopp...
-Hva? -Jeg tror jeg så Adam.
Er han her?
Nei, unnskyld. Jeg er nok trøtt. Kan vi gå hjem?
Ja. Vi ses.
Vent. Hvem er Adam?
Dere?
Herregud...
Jeg sverger, hadde vi fått en dollar hver gang
vi gikk fra et sted og så oss tilbake,
ville vi eid et fordømt studio nå. Det lover jeg.
Faen også...
-Det føltes annerledes i kveld. -Hvordan?
Et øyeblikk.
Det var som om jeg visste at han var der før jeg så ham.
OK. Ja, OK.
Gi meg flaska.
Herregud!
Faen!
Ser man en grunnvannlekkasje eller grumset kranvann, ber myndighetene
om at man melder fra og ikke drikker det før det er testet av vannverket.
Som om noen ville drukket skittent kranvann.
Hvis jeg husker riktig, var det siste store jordskjelvet i 1991.
-Faen, er det din siste? -Nesten.
Deprimerende politisk nytt. Staten går mot fundamentalisme og protofascisme
med vårt mest respekterte senatmedlems nye lovforslag
om at behandling av transpersoner under 18 år er "barnemishandling"
og omfattes av straffeloven hvis de rapporteres til sosialtjenesten.
Jeg så det på nyhetene. De vil at folk skal kunne anmelde leger
eller foreldre for barnemishandling hvis de hjelper transbarn.
-Gestapo av middelklassekvinner. -Japp.
Helvete.
Går det bra?
Jeg mener ja, men egentlig ikke. Jeg føler meg litt ute av form.
Jeg vil virkelig ikke gå på jobb i dag.
-Fikk du ekstratimene? -Nei, de ga dem til Luke.
-Sjefens nevø. Så klart. -Han er helt verdiløs også.
Han bare røyker pot på baksiden, for han vet at han aldri får problemer
eller sparken for det.
Har du noe på gang?
Jeg har to jobber på gang, men ikke noe akkurat nå.
Hva skal vi gjøre?
Dra fra landet?
Det er dritt overalt, Spence.
-Tar du noen gang telefonen? -Jeg kjenner ikke igjen nummeret.
Og?
Er det viktig, legger de igjen en melding.
Tror du det kan være Adam? Du slettet vel nummeret hans?
Ja. Nei... Ja, jeg vet ikke.
Hei, Sophie. Zen Lawrence her.
Du kjenner meg ikke, men jeg så din kortfilm Smash
og elsker virkelig stemmen din.
Jeg vil gjerne møtes og snakke om hva du skal gjøre nå.
Jeg skal faktisk ordne en... Jeg bare babler.
Ring tilbake så ordner vi et møte ansikt til ansikt. OK?
Ciao! Ha det.
-Kult. -Ciao?
Seriøst?
-Ring ham. -Hvem snakker sånn?
Slutte å være så jævla kynisk og ring ham. Det kan være en jobb eller noe.
-Hvordan fikk han nummeret mitt? -Vet ikke. Spør ham.
Ja, jeg skal tenke på det.
Faen om du gjør.
William Shakespeare skrev:
"Vår skjebne står ikke skrevet i stjernene,"
"men i oss selv."
I kveldens film møter vi en ung kvinne i en verden styrt av overtro.
Alle er født ifølge gudenes plan.
Deres vilje leses i tegn,
kasting av bein, stjerner
og oraklenes narkotiske syner.
Hvis stjernene sier
at den elskede må gå i krig mot en uslåelig fiende,
er den fortapt.
Sier beina at du må gifte deg med en frier
som du aldri kan elske, da er det din skjebne.
Eller er det det?
Alt som skal til, er én uoppfylt profeti
for å så et frø av tvil.
Hvis én visjon er gal, hvordan er det da med alle andre?
Og er den gamle verdenen virkelig så forskjellig fra vår?
Tenk om du tror at situasjonen er uunngåelig
når den absolutt ikke er det?
Tross alt er en låst dør bare låst
fordi noen har låst den.
Finn nøkkelen. Og kan du ikke det,
bør du kanskje dirke opp låsen.
-For faen, London! Vi har en dør. -Du lukker aldri opp, så...
-Kan du komme ut og ta en røyk? -Jeg røyker ikke lenger.
Ja, sikkert.
-Hvordan går det med filmen? Bra? -Tja, du vet. Den suger.
Ja, jeg tenkte det. Talentløse hurpe.
Hvordan går det med bandet?
Vi suger.
Dere spiller vel punk? Er ikke det selve poenget?
Er det? Faen ta.
Ikke rart at vi suger. Det er det vi har prøvd å gjøre hele tida, så...
Det er ditt problem.
Du vet...
-Apropos livet og... -Vi snakket ikke om livet, London.
Vi gjør det nå, som du ser.
Hvordan går det?
Så bra, altså?
Ja...
Og...
Hvordan går det med, du vet...?
-Med... -Overgangen?
Ja, hvordan går den?
Du ligner mer på pappa enn du aner.
Jeg kom ikke hit for å bli fornærmet.
Og?
-Jeg vet ikke. -Du vet ikke? Hva mener du?
Jeg antar at det bare er
en vanskelig periode akkurat nå.
Ja.
Jeg tenkte vel det.
-Pappa ba meg gi deg dem. -Nei, nei.
Ikke vær dum nå. Han vet at du trenger dem. Ta dem.
Pappa har ikke råd til dette.
Jeg vet det. Han må ha spart i hemmelighet.
Bare ikke fortell mamma det. Hun blir dritforbanna.
Dessuten vil jeg ikke at du skal leve på nudler og sånt. OK?
-Hvordan visste du at jeg hadde nudler? -Fordi du lukter Mi Goreng.
-Pappa har faktisk sluttet å drikke. -Seriøst?
Doktoren sa han måtte slutte. Det er vel sånn han har spart pengene.
Herregud.
-Hvordan går det med deg? -Å spare penger? Jo, det går bra.
Solgte min fjerde investeringsleilighet sist helg. Aksjene går også bra.
-Jeg bader i penger nå. -Nei, din jævla idiot. Det andre.
-Ja, jeg er fremdeles nykter. -Er det sant? Det er utrolig.
-Hvor lenge har det vart? -Det har gått nesten et år.
Fint for deg.
Er det blitt enklere?
Ja, på en måte. Du vet.
En av terapeutene mine sa at det er som et sultent uhyre inne i en.
Det er litt underlig og sånn, men...
Når man slutter å mate det, blir det vilt.
Det begynner å slite i ens indre for å straffe en.
Og det skriker: "Mat meg!"
Så blir det svakere og svakere.
Jo lenger det sulter, så...
For et mentalt bilde.
Det er ganske sjukt, syns jeg.
Uhyret mitt begynner bli svakt nå, så...
Du...
Jeg vet at ting er for jævlige for deg nå. OK?
Men du er ikke langt unna å finne deg selv.
Men for deg er uhyrene på utsiden.
Ja, kanskje det.
Hva?
Denne monstergreia ville blitt en rå film.
Ja, for faen.
-En røyk? -Nei, du bør slutte.
Faen ta deg.
Et spørsmål.
Er Spence fortsatt forelsket i meg?
Antakelig.
Jeg tenkte meg det.
Takk for at dere kom.
Du er den eneste som faktisk kaster søpla i papirkurven.
Hei på deg. Er det sant?
Ja, folk er ekle.
Ja, jeg kan ikke motsi deg.
Men jeg vet i hvert fall at du er en av de gode. Du reddet katten.
-Unnskyld, et manusforfatteruttrykk. -Er du manusforfatter?
Syns det ikke?
Jo, så klart.
Jeg er klassisk utdannet pianist
så jeg spiller selvsagt keyboard i et 80-tallscoverband.
-Enda mer patetisk enn meg. -Ja. Jeg hater 80-tallets popmusikk.
Hva var det med vennen din forleden kveld?
Danny, ja. Han har hatt det vanskelig i det siste.
Det er stort sett hans egen feil.
-Han virker som en sjarmerende gutt. -Han pleide å være grei.
Vi var venner da vi var yngre.
Men de siste årene har vært vanskelige for ham.
Kjæresten gikk fra ham. Han sluttet på universitetet og mistet jobben.
Vi prøver å holde ham på beina, men han begynte se på Jordan Peterson.
Ja, og den andre fyren. Den lille med pipestemme.
-Shapiro.. -Han, ja
Så nå er han inne på hele den prosessen med selvonani.
-Æsj. -Ja, men uansett...
Jeg heter Kriss, forresten.
Jeg heter Sophie, men mine venner kaller meg Sophie.
OK, da får jeg kalle deg Sophie til jeg blir bedre kjent med deg.
Bli bedre kjent med meg? Det er litt overmodig.
Jo, jo.
OK, jeg må gå og rydde opp alles søppel unntatt ditt.
Ja visst. Vi ses kanskje en gang.
Vi er på Polyester Bar hver torsdag på happy hour mellom 18 og 19.
Hvis du kanskje vil kalle meg Sophie.
Ja, hvem vet? Vi ses kanskje der.
Kult.
Forresten, ikke ta med vennen din.
Det gjør jeg ikke. Det lover jeg.
Det er litt slemt alltid å spise usunn dritt foran meg.
Det er ikke usunt. Se, det er salat i den.
For faen...
-Så hva dagdrømmer du om? -Ingenting.
-Jo da. -Hva da?
Ringte du Zen Ciao eller hva han nå het?
Jo da.
Nei, det gjorde du ikke. Hvorfor ikke?
-Hva er poenget? -Poenget?
Poenget er at han er produsent og kanskje har litt penger.
Du levde på Mi Goreng i en måned for å betale din siste film.
-Jeg liker Mi Goreng! -Sophie!
Jeg skal ringe ham, men det fører neppe til noe.
-Kanskje. Man vet aldri. -Jeg vet det!
Herregud, Sophie, kynismen din er som en rustning...
-...av jævla tyggegummi. -Hva da?
Du tar den på deg for å beskytte deg mot verden.
Og så kan du ikke ta av den for den er for hard og klebrig.
Æsj, så ekkelt.
Spencer, om fem minutter må jeg faktisk fjerne tyggegummi
fra foajeens tepper. Det er mitt virkelige liv.
Det er det som er min skjebne, ikke noe kjempestort gjennombrudd.
Han er nok bare enda en slimete drittpratende jævel.
Og vær så snill og spare meg for dine grusomme matmetaforer.
-Unnskyld, jeg har hatt det fælt nylig. -Det er OK.
En dag vil du verdsette mine grusomme matmetaforer.
Du må bare slutte å hindre deg selv. Du må ta en sjanse.
Du er ingen Ed Wood, men du er dyktig.
Bedre enn de fleste.
Du må bare komme deg ut, skaffe deg et navn.
Jeg suger til det. Jeg er elendig til å smiske.
Kanskje, men hvis noen har sett dine greier og liker dem, slipper du å smiske.
Ta det med ro. Greiene dine er kule fordi du er kul.
OK, det var litt tåpelig, men du forstår hva jeg mener.
-OK, jeg ringer ham. -Fint, for ellers gjør jeg det.
Du våger ikke!
-Dette skal vel ikke smake som cheetos? -Nei.
Dette er en trist happy hour. Hvor er alle?
-De ligger antakelig lavt. -Hva?
-Har du ikke sett på nyhetene? -Jeg har vært på innspilling hele uka.
Det har vært mange trusler i det siste.
Med de nye lovene og demonstrasjonen som foregår,
løper hvert eneste skinhead og incel rundt i byen med ståpikk.
Jeg ville tatt taxi hjem i kveld hvis jeg var dere to.
Dere har vel ikke hørt fra Crystal?
-Nei, ikke jeg. -Nei.
Jeg vet ikke. Hun tar ikke telefonen
og har ikke kommet på jobb, så sjefen er forbanna.
Hun mister jobben hvis hun ikke dukker opp.
-Hun ligger kanskje lavt som alle andre. -Nei, hun ville ringt.
Jeg kan knapt få henne til å slutte å snakke i telefonen halve jævla tida.
Jeg håper hun har det bra.
Jeg også.
Visste dere at hun lider av depresjon?
Det er ganske ille. Hun pleide å forsvinne i flere dager,
så risikoen er at hun bare er borte et sted.
Men, ja...
Ikke et ord.
Fanken.
-Går det bra? -Nei.
Det er noe.
Herregud, jeg er ikke i humør til sånn dritt i kveld!
Kriss!
Stikk, jævla svin.
-Faen, faen! -Hva i helvete?
Det er OK. De er borte.
Herregud, vi er med i en film! Kjenner du dem? Som den jenta.
Hva faen snakker du om?
-Hvem var de? Hva ville de? -Vet ikke. De fulgte etter meg.
Danny går på et møte. Jeg ser ham ikke hele uka,
og nå fulgte de etter meg. Du visste det!
Ja, nei. Jeg vet ikke. Jeg har hatt en merkelig følelse hele uka,
som om jeg syns enkelte er ekle. Det har vært sånn siden jordskjelvet.
-Herregud, vi er virkelig med i filmen! -Hvilken film?
-Når så du den? -For noen dager siden.
Hvis jeg venter på deg, ser jeg aldri noe.
SKREKKEN NEDENFRA
Dette er en sann historie.
Det skjedde, og det kommer til å skje igjen.
Jeg heter Betty, og jeg har nettopp drept naboen min.
Men det var ikke egentlig ham. Det er en lang historie.
Alt begynte da han forsvant, en uke før jeg drepte ham.
Ikke han. Det.
Dagen da jordskjelvet var.
I Vertown i 1990.
Skremt av jordskjelvet forlot de ham forslått og antakelig døende.
Da han gikk på skolen noen dager senere, var han annerledes.
Ingen visste det bortsett fra jeg.
De merket at han var hardere, tøffere og mer selvsikker,
men de følte ikke det jeg følte.
De trodde at de hadde banket ham på rett kjøl.
Men jeg visste det.
Noe inni ham hadde spist opp alt som var ham
og gikk rundt i hans skinn og lot som det var ham.
Og når andre ungdommer begynte å forandre seg,
de usikre ungdommene, til og med noen av mobberne,
visste man at de var redde for sine berusede fedre.
Jeg kjente det.
At jeg skulle være så takknemlig for så mye eksponering i en film.
Ja.
Jeg sa jo det. Det var som det vi så i kveld, men uten strømpedokker.
Ja, jeg antar at regissøren Betty Palmer
laget den for å prøve å advare folk.
Men hvordan skal en elendig film advare folk mot noe?
Ingen ville trodd på det du sa.
-Folk elsker b-filmer. -Ja. Det er det jeg burde ha gjort.
Plutselig gikk det opp for meg hvor svake de faktisk var.
De virker og oppfører seg skremmende.
Men hva er jeg egentlig redd for? En jævla mark?
Jeg var ikke redd lenger.
Jeg ville slåss mot dem. Jeg ville gjøre det før de kom ut,
før de spredde seg til andre byer, til storbyer.
På tide å drepe markene.
Som jeg sa tidligere, er dette en sann historie.
Jeg ventet ikke at dere tror den. Jeg vet ikke engang hvem filmen er til for.
Men når den eller de som den er til for, ser den,
vil de få vite at den er sann.
De kommer til å få vite at bare vi kan føle dem.
Og de får vite hva som må gjøres før det er for sent.
-Vi må sende den til Storm og Kriss. -Kriss også?
Ja, han er også med i denne dritten nå.
Ja, greit.
-Hva er det? -Ingenting.
Før vi begynner kveldens film
vil jeg spørre dere om noe:
Hva gjør en til et uhyre?
Var dr. Frankensteins skapning et uhyre straks han ble vekket til live
liggende på det kalde laboratoriebordet?
Eller ble han et uhyre etter at hans skaper forlot ham?
Etterlot ham til å klare seg selv
i en verden som er fiendtlig
mot alt som antas å være annerledes
og uvanlig...
Helt alene i en verden
som kan beskrives som monstrøs.
En ny hendelse med våre maskerte forbryterbekjempere.
De beskyttet to lokale tenåringer mot å bli angrepet.
Politiet har uttalt seg og hevdet at rykter om økte tilfeller av hatvold
blir overdrevet, og de har igjen bedt de maskerte fremmede
slutte å ta loven i egne hender og melde seg selv.
Jeg har en bedre idé.
Betal dem. De gjør mer enn dere jævler har gjort for å beskytte oss.
Neste låt er til dere, maskerte slåsskjemper. Fortsett som dere gjør!
Hei, Sophie!
Hei, pappa.
Hei, jeg var i området.
-Jeg ville bare si hei. -Hei sann.
-Skal du på jobb? -Ja.
Hvordan går det?
Jo, det går bra.
Bra. Kjempebra.
Pappa, takk. For du vet hva.
Ja, det er ingen fare. Jeg håper bare det hjelper, vet du.
Det gjør det virkelig.
Ja.
Uansett... Jeg ville bare se til deg.
Men ikke bare det.
Det er litt underlig der ute nå for tida, og...
Du vet for folk. LG...
-Ja, du vet. -Ja, jeg har det bra. Jeg klarer meg.
Ja, jeg mener ikke at du gjør noe for å...
Det er bare det at...
Hør her.
Folk forsvinner for tida, og skal jeg være ærlig,
så fatter vi ikke hva som skjer nede på stasjonen.
Og du hørte ikke dette fra meg,
men våre hender er bundet så vi kan ikke...
-Vent, hva mener du? -Jeg vil bare se til at du er trygg.
OK?
Det er nok en god idé ikke å gå til den baren på en stund.
Ja, ja.
Ja visst.
Fint.
Vil du ha skyss til jobben?
Ja, det ville vært fint. Takk.
Før jeg forsto at det var pappa, trodde jeg purken var etter oss.
Faen også.
Hvor lenge kan vi fortsette før de finner ut hvem vi er?
Jeg vet ikke.
Er det bare jeg eller er det vanlige livet svært rart nå?
Ja, for faen. Det føles som en slags...
Tomhet?
Kanskje.
Faen, Spence. Er dette den nye normalen?
Vi tror alle at vi kjenner igjen et undertrykkende regime når vi ser det.
Soldater som marsjerer,
diktatorer som salutterer,
konsentrasjonsleirer.
Men som kveldens film skal vise
fins det virkemidler og metoder til å kontrollere undertrykking
som de fleste av oss aldri legger merke til.
Kanskje fordi det ikke påvirker oss.
Men hvem sikter egentlig "oss" til?
Og hvordan vet vi om vi er dem
eller de andre?
Vår helt i kveld er en outsider, en utenomjordisk.
En merkelig skapning fortapt
i det vi tror er den normale verdenen.
Eller er hun det?
Tenk om den fremmede faktisk ikke er den fremmede?
Tenk om verden vi ser som normal
ikke er hva den ser ut til å være?
Tenk om det aksepterte normale
er det underlige?
Og kanskje, bare kanskje,
har de gale tatt over galehuset.
-Venter du fortsatt? -Ja.
-Seriøst? Den jævelen. -Dritt i det. Jeg bryr meg ikke.
Sophie! Hei!
Hyggelig å møte deg!
Unnskyld at jeg er sen. Jeg snakket med George Millers folk.
De vurderer å spille inn den nye Mad Max-filmen hos oss!
For å se om jeg kan smøre hjulene litt, vet du.
Går det bra?
Ja, jeg driver med parkour.
Parkour, kult.
Ja, jeg er ikke så god.
Har jeg ingenting manerer?
-Jeg heter Zen. -Hei, Zen. Er dine foreldre buddhister?
-Nei. Hvordan det? -Jeg bare lurte.
Så...
-Jeg skal bestille. Vil du ha en til? -Det går bra, takk.
Hallo!
Hei sann! Ja, jeg tar en dobbel koffeinfri soyalatte.
Takk.
Takk at du kom.
Jeg vet at alle kjører med videosamtaler og e-post nå for tida,
men jeg er en håndgripelig fyr.
Jeg liker å møte folk ansikt til ansikt, få en følelse av hvem de er.
Et innblikk i deres sjel, så å si.
Det er virkelig ingen erstatning for å møtes personlig.
Særlig i vår bransje der vi må samarbeide og bli enige
som mennesker, vet du.
Ikke som hjernedøde arbeidsmaur, vet du.
-Du vet. -Ja, absolutt.
Jeg så kortfilmen din. Jeg elsket den! Topp.
Rå, morsom.
Som en Jake Waters-film.
Ja vel... John Waters?
Ja! Virkelig.
Masse potensial. Flotte greier.
Så jeg holder på å organisere et event for lokale indiefilmskapere,
LGBTQ+-filmskapere.
Det er en mulighet til å vise fram nye kommende talenter.
Flott. Høres bra ut.
Så det blir en visning.
Og taler, og så setter innsamlingen i gang.
Der har vi mulighet...
Sophie?
Sophie, er alt i orden?
Finansieringskilder. Ja.
Regn med meg. Absolutt.
Ja. Flott.
Jeg er lei for det. Jeg må rekke en avtale.
Unnskyld. Ha det!
Ingen fare! Jeg sender deg søknadsdetaljene.
Det blir fantastisk!
Følelsen var overveldende, som om det var noe stort der inne.
I filmen satte markene seg fast ved hullet som legger egg.
Ekkelt.
Det er vel stedet vi leter etter. Hva skal vi gjøre?
-Vi må stoppe det. -Men hvordan? Hvor mange er det?
Ikke mange. Jeg vet ikke, men de er definitivt flere enn oss.
Vi kan brenne ned hele bygningen.
Det kan funke.
Vi har brutt alle lovene de siste ukene, så mordbrann er vel ingenting.
Jeg satte fyr på en bygning en gang. Hele taket bare kollapset.
Hva?
Jeg var 15.
-Det var et uhell. Jeg gjorde det ikke... -Hva er det med tenåringsgutter og ild?
Rent hypotetisk, hvor kan vi finne noe slags brensel?
Faren min eier en bensinstasjon.
Hvordan gjør vi dette?
Hvordan brente du ned bygningen ved et uhell?
Vi var inne i den. Hvordan kommer vi oss inn?
-Hvorfor sparker vi ikke inn døra? -Jeg vet ikke. Den ser solid ut.
Vi kan jo bare banke på.
Vi banker på, og når de åpner,
spør vi dem om de vil snakke om Jesus, vår Herre og frelser.
Du fleiper.
Hei, har du tid til å snakke om Jesus, vår Herre og frelser?
Hva er dette?
Den fordømte lukta. Jøss...
Jøss.
Det er dem. De savnede personene.
-Det er dem vi ikke kunne redde. -Herregud.
Crystal?
Svin.
-Hvor ble det av Adam? -Vet ikke.
-Vi henter ham senere. -OK.
Det er i ham. Eggleggeren er i ham! Jeg kjenner det.
Hva faen? Hva gjør du?
-Jeg gir opp. -Hva?
-Alt sammen, for faen! -Nei, det får du ikke.
-Faen ta deg! Hvorfor ikke? -Fordi du ikke får det!
Jeg finner ikke Adam selv. Jeg føler dem ikke slik du gjør.
Hva er poenget? Selv om vi finner Adam, kommer det andre.
Det kommer et jordskjelv til, og dukker opp igjen.
Det er ingenting vi kan gjøre for å stoppe dette igjen.
Hva så? Da trenger vi ikke uroe oss. Vi bekjemper det nå.
Slik Betty gjorde.
Betty er død!
Markene tok henne til slutt.
Nei, hun slo dem.
Nei, de tok henne.
De kom seg inn i hodet hennes og ble der.
Det er det de gjør. Det er den ekte skrekken.
De trenger ikke engang å eksistere for å være virkelige.
Det er ikke sant.
Se ut der. Se på dette.
De vinner selv når de taper.
Betty visste det. Derfor tok hun livet av seg.
Hun visste at hun ikke var sterk nok. Hun visste at det var håpløst.
Jeg er heller ikke sterk nok.
Nei, du er den sterkeste jeg vet om.
Så faen ta de satans nazisvina og alt annet!
Vi kan ikke slåss mot alt på én kveld, men vi kan bekjempe dette!
Akkurat dette! Det holder for meg.
Du har evnen til å føle markene.
Det gjør deg spesiell. Det går kanskje lenger enn markene.
Hvem vet hvilken annen jævla dritt du kan redde folk fra?
Du føler når noen ikke er den de er.
Hva er poenget når jeg ikke engang føler hvem jeg er?
Nei, det er drittpreik, OK? Du vet hvem du er.
Ikke la dem komme inn i hodet ditt. De vinner når du tviler på deg selv.
-Da antar jeg at de vinner. -Nei!
Hva er poenget med å vite hvem jeg er
når jeg ikke kan være den jeg er?
Jeg kommer aldri til å få råd til å operere meg,
selv om jeg gjerne vil! Jeg har knapt råd til hormonene.
Og med den fascistjævelen i regjeringen blir det vanskeligere!
Sophie...
Selv om vi knuser hver eneste en av dem mister vi leiligheten.
Jeg blir nødt til å flytte hjem igjen.
De fordomsfulle stemmer på de fordomsfulle. Ingenting forandrer seg
til det bedre, og smerten blir aldri borte.
Og nå...
...finner jeg en som elsker meg for den jeg er og ikke for hva jeg er,
som så bare forsvinner han.
Det er tullprat. OK?
Jeg elsker deg for den du er.
Og broren din elsker deg og faren din elsker deg på sin måte.
Og du, vi skal løse dette.
Drit i det, vi klarer oss alltid. Du trenger ikke å flytte hjem.
Må vi okkupere et forlatt hus, så gjør vi det, for vi er punkere.
Jeg har knust skaller og kvalt en eldgammel, ond parasitt.
Jeg er ikke redd for husleia, OK?
Og Betty var helt alene. Ikke glem du ikke er det.
Vi har hverandre og Storm.
Faen, hvordan skal vi finne Adam? Han har nok forlatt byen nå.
Lagt egg i Sydney eller Melbourne, og da er det ute med oss.
Jeg vet ikke, men vi må prøve, for hvis vi ikke gjør det...
Da lemper vi bare problemet over på andre som må løse det.
Faen.
Jeg er så jævla dum.
-Ikke si det. -Se på dette.
Tenk deg at du er en ond markparasitt og er helt alene i verden,
og du trenger godtroende idioter å legge egg i. Hvor ville du dratt?
-Vi skal visst på et møte. -Storm vil elske dette.
Jeg elsker dette.
Før du begynner å slå skaller mot hverandre, må vi finne det krypet.
Først knuser vi noen fascistskaller for å se hva som er inni.
Forhåpentligvis slipper vi det.
-Kjenner du noe i de pappskallene? -Nei, ingenting.
Jøss, se på dem. Tenk om det var oss eller en demonstrasjon for svartes liv?
-Da ville politiet straks vært der. -Ja, ingen jævla overraskelse.
-OK, jeg tror... -For faen!
-Går det bra? -Nei, jeg kjente ham. Han er her.
Et sted. Det er helt for jævlig.
Det er som om han er redd eller desperat.
Det betyr farlig.
Bare mine mystiske krefter ikke var så vage, så jeg visste hvor han var.
Der er han.
Nei, det gjør du ikke!
Forsiktig, Storm!
Storm!
Faen! OK, jeg kan redde ham.
Faen, jeg kan redde deg!
Kom an, kom an!
Faen!
Faen, jeg kan redde ham! Nei!
Nei!
-Sophie, vi må gå! -Jeg er lei for det.
Stopp!
Adam?
Adam!
Hele tida har du vært en av oss.
Vi kommer... Vi har en engels tålmodighet.
Med tida vil du elske oss.
-Vi... -Hold kjeft!
Svin.
Kjempebra. Takk!
Én tagning til. Legg tilbake marken. Lyset forsvinner snart.
Er det alltid sånn?
Ja, like glamorøst som å jobbe på pub.
Jeg fatter ikke hvordan dere to fikser det.
Det er alt vi har, antar jeg. Du gjør det kjempebra.
OK, alle sammen, snu dere. Inn med klapperen for tagning.
-Kameraet går. -47A, tagning 69.
Vær så god!
Før du slår av TV-en og gjør deg klar for senga,
spør deg selv dette:
Hvis det jeg nettopp så virkelig skulle hende,
hvis skapninger fra avgrunnen skulle krype opp
og dra nytte av våre skjøre kropper og redde sanser,
hvordan ville du da visst om personen ved siden av deg akkurat nå
virkelig er den du tror de er?
Og er du
den du virkelig tror du er?
God natt, seere.
Sov søtt.
Og husk:
Hold øye med avgrunnen.
Hva faen er dette? Hva har jeg gjort?
Jeg har rett til å...
Hvis du noen gang prøver å lure noen igjen, kommer vi etter deg.
Og Zen...
Kødd aldri med skeive filmskapere.
Ciao så lenge!
Tekster: Kai Skagestein www.junefirst.tv