Downloaded from YTS.MX
TERVETULOA WASHINGTONIIN
Official YIFY movies site: YTS.MX
Capitol on ollut kongressin kotipaikka vuodesta 1800.
Yhdysvaltain kongressi kokoontuu säätämään kansakunnan lait.
Kongressi hyväksyi 19. lisäyksen, naisten äänioikeudesta.
Puhemies Gillett allekirjoitti lakiehdotuksen...
Joulukuun 7. päivä 1941 jää elämään häpeällisenä.
...palvellakseen maataan ja vapautta,
auttaakseen muita kansoja vahvistamaan itsenäisyyttään,
ja parantaakseen yhteiskunnallisen kaaoksen, missä kommunismi kukoistaa.
Se on väärin. Todella väärin.
Kieltää keneltäkään amerikkalaiselta äänioikeus tässä maassa.
PRESIDENTTI L. JOHNSON ÄÄNIOIKEUDESTA 15.3.1965
Monien silmissä maailmalla neljän vuoden välein toistuva seremonia,
jota itse pidämme normaalina, on suorastaan ihme.
Kongressin jäsenet, Yhdysvaltain presidentti.
Terveydenhuolto.
En ole ensimmäinen presidentti, joka asiasta puhuu. Aion olla viimeinen.
Yhdessä teemme Amerikasta jälleen suuren.
Kiitos. Jumala teitä siunatkoon. Jumala siunatkoon Amerikkaa.
Donald Trump, Yhdysvaltain 45. presidentti,
ei saa toista presidenttikautta.
Trumpin kampanja käy oikeustaistoa useissa osavaltioissa.
Mutta tie on selvä uudelle valitulle presidentille.
Keskiviikko 6. tammikuuta 2021. Tulossa aamuohjelmassamme...
Washingtonin poliisi pidätti kuusi ihmistä -
ennen päivän Trumpia kannattavia vaalitapahtumia.
Kongressi kokoontuu tänään laskemaan valitsijamiesten äänet -
ja vahvistamaan Joe Bidenin voiton.
Erittäin tarttuva koronavirusmuunnos on nyt levinnyt viiteen osavaltioon,
mutta rokotteita on edelleen vaikea saada.
Tammikuun 6. päivän aamuna menen ulos.
Odotan kansliapäällikköäni.
Hän ottaa minut kyytiinsä.
Matkan varrella näemme ihmisiä kävelemässä ympäriinsä.
Monia Trump-lippuja. Huolestuttavasti näkyy myös konfederaation lippuja.
Siellä oli suuri ryhmä Trumpin kannattajia.
Seisoimme liikennevaloissa. Viereisessä autossa oli mies...
Hänellä oli auton ikkunat auki.
Hän soitti täysillä "F... Donald Trump" -laulua.
Ja hän nauroi.
Jotkut ryhmästä alkavat huutaa hänelle, ja meille myös.
He sanoivat: "Me otamme kaiken takaisin. Trump voitti."
Kun jatkamme matkaamme, joku näyttää meille keskisormea.
Se ei ole mikään hyvä enne.
KYLE RITTENHOUSE EI TEHNYT MITÄÄN VÄÄRÄÄ
USA! USA!
Olen itsenäinen elokuvantekijä.
Minulla on huivi ja tavanomainen cowboy-hattuni.
Ne ovat olennainen osa vaatetusta, jolla sulaudun joukkoon.
Etenkin kun minulla on iso kamera ja olen musta. Erotun helposti.
Kun sanon "presidentti", te sanotte "Trump".
Siellä on kaikki tyypilliset liput. ''Älä tallaa minua.''
Ja ''Antisosialismi'' ja ''Paskat Joe Bidenista''.
Näkyy tervattu, höyhenten peittämä kasvoton hahmo ja giljotiini.
Minulle on selvää, että lähes kaikki täällä edustavat kovaa Trump-väkeä.
Nämä ihmiset ottavat vapaata töistä.
He lentävät kaikkialta ympäri maata kuulemaan Trumpin puhetta.
Alan tunkeutua väkijoukon läpi. Siellä hymyillään.
En näe kovin paljon aggressiivisia ilmeitä.
Eräs nainen kulkee väkijoukon seassa, eikä hän edes kuiskuttele.
Hän vain toteaa: "Rynnimme Capitoliin tämän jälkeen.
Rynnimme Capitoliin tämän jälkeen. Valmistautukaa."
Kun Trump on puhunut, rynnimme Capitoliin.
Kertokaa eteenpäin.
Lukumäärässämme on voimaa. Tulimme suojelemaan maatamme.
Tehdään siitä sen arvoista.
Marssi kohti kongressia. Heti Trumpin puheen jälkeen.
Ja sitten Trump saapuu.
Hyvät naiset ja herrat,
toivottakaa tervetulleeksi Amerikan Yhdysvaltojen 45. presidentti,
presidentti Donald J. Trump.
Olemme kokoontuneet maan pääkaupungin sydämeen -
yhdestä, yksinkertaisesta syystä: pelastaaksemme demokratiamme.
Ja käyttääkseni suosikkitermiä, jonka kaikki teistä todella keksivät,
me lopetamme varastamisen.
Päätin saapua paikalle aikaisin.
Minun tehtävänäni tänään on edustaa Michigania.
Paikalla on järjestäytynyt yritys, jossa on paljon republikaaneja.
Sen tarkoituksena on estää vaalituloksen vahvistaminen.
Ja se aiheuttaa meille huolta.
Varapresidentti Pencen tarvitsee vain -
lähettää tulos takaisin osavaltioihin uudelleen varmennettavaksi,
ja meistä tulee presidentti, ja te olette onnellista väkeä.
Näimme useita raportteja, joissa presidentti yritti vakuuttaa Pencen -
määrittämään, mitkä äänet lasketaan ja mitkä jätetään laskematta.
Ja kenties korvata yksi ääni toisella.
Heräsin aamulla ja ajattelin itsekseni:
"Aikooko Pence tehdä sen, mitä presidentti haluaa hänen tekevän?
Vai noudattaako Pence lakia?"
Tämän jälkeen kävelemme sinne. Minä olen siellä kanssanne.
Me kävelemme Capitoliin, kongressitalolle.
Hurraamme rohkeille senaattoreillemme, kongressin väelle.
Emme luultavasti hurraa kovin paljon eräille heistä.
Ajaessani töihin, ajattelen...
"Kuka tietää, miten tämä menee, mutta tiedän, että se on synkkää."
Minulla on ase mukanani. Kongressin jäseninä -
voimme kantaa asetta missä tahansa, paitsi edustajainhuoneessa.
Yleensä en tuo sitä mukanani. Meillä on paljon poliiseja.
Mutta tämä päivä tuntuu erilaiselta.
Kenelläkään ennen minua ei ollut käsitystä,
miten korruptoituneet vaalit olivat. Ja me taistelemme.
Taistelemme raivoisasti. Jos ette tee niin,
teillä ei ole enää maata.
Matkalla kongressitalolle huomaan,
että pieniä mielenosoittajaryhmiä alkaa muodostua.
Huomaan jotain muutakin.
Sen, miten vähän turvatoimia mielestäni oli.
Vertaan sitä tilannetta valmisteluihin kesällä.
Kun valmistauduttiin Black Lives Matter -mielenosoituksiin.
Silloin kesällä kaikkialla oli aitoja,
mellakkavarusteita oli rakennuksen jokaisen sisäänkäynnin luona.
Poliiseja oli kaikkialla. En näe sellaista saapuessani.
Kysynkin itseltäni: "Olemmeko valmiita tähän?"
Hirtetään heidät kaikki maanpetoksesta!
Kello soi sen merkiksi, että tulosten vahvistamisprosessi alkaa.
Niinpä siirryn istuntosaliin.
Edustajainhuoneen istuntosali on vaikuttava tila,
jossa on käytävän jakama päätaso.
Kun puhutaan ''työskentelystä käytävän yli'',
se ei ole vertauskuva. Siellä on käytävä.
Siellä on republikaanien puoli ja demokraattien puoli.
Sinä istut oman tiimisi puolella.
Tiedän siis minne mennä. Menen sisään ja oikealle taakse.
Oma tiimini istuu siellä.
Tiedän sen, että äänestän tänään -
eri osavaltioiden tulosten vahvistamisesta.
Tein hyvin selväksi äänestäjilleni ja muille,
että vastustan sellaisia osavaltioita kuin Arizona, Pennsylvania ja muut.
Tiesimme, että haasteita tulisi. Niinpä valmistelimme -
kongressin valtuuskuntia kyseisistä osavaltioista päivää varten.
Arvoisa puhemies, varapresidentti ja Yhdysvaltain senaatti.
Kun kävelimme istuntosaliin, satuin puhumaan Ted Cruzin kanssa.
Hän on henkilö, joka tulee vastustamaan tulosta istuntosalissa.
Niinpä kerron hänelle, kuinka vaarallista se on mielestäni,
mitä hän ja muut ovat tekemässä.
Olin huolissani siitä, miten maa jakautuisi jatkossa
Joe Bidenin presidenttikauden laillisuuden suhteen.
Katsoimme senaattorien saapumista. Kuin Nooan arkissa, kaksi kerrallaan.
Tuo muodollinen prosessi on säilynyt samana kansakuntamme historian ajan.
Saimme muistion, jota jaetaan.
Muistio on varapresidentti Mike Penceltä.
Ja sen mukaan hänellä ei ole -
perustuslaillista valtaa tehdä sitä, mitä häntä kehotetaan tekemään.
Eli hylätä valitsijamieskollegion osavaltioista tulevat äänet.
Hengitän nyt hieman huojentuneempana,
koska tämä oli suurin potentiaalinen pelkomme,
että hän jotenkin osallistuisi tähän suunnitelmaan.
Arvoisa puhemies, kongressin jäsenet. Perustuslain mukaisesti,
ja Yhdysvaltojen lakien mukaisesti, senaatti ja edustajainhuone -
kokoontuvat yhteiseen istuntoon tarkastamaan todistukset -
ja laskemaan äänet useiden osavaltioiden valitsijoilta
Yhdysvaltojen presidentiksi ja varapresidentiksi.
Kyseessä on selkeästi merkittävä tapahtuma.
Ihmisillä on vahvoja näkemyksiä asian molemmin puolin.
Mutta kaikki etenee suhteellisen normaalisti jonkin aikaa.
Herra varapresidentti. Järjestys saliin!
Aloitamme asioiden läpikäynnin. Ensimmäisenä on vuorossa Alabama.
Varapresidentti kysyi ensin, vastustiko joku.
Vastalauseita ei esitetty. Seuraavana oli Alaska.
Ei vastalauseita. Sitten oli Arizona.
Vastustaako joku Arizonan osavaltion ääntenlaskentaa,
jonka ääntenlaskija on todennut -
olevan muodoltaan asiaankuuluva ja aito?
Arvoisa varapresidentti, minä, Paul Gosar, nousen itseni -
ja 60 kollegani puolesta,
vastustaakseni Arizonan vaalien äänestyslippujen laskentaa.
Onko vastalause kirjallinen, senaattorin allekirjoittama?
Kyllä on. -Se on.
Yhden henkilön vastustus kustakin edustajainhuoneesta riittää.
Useita kymmeniä edustajia republikaanien puolella tukee häntä.
Tässä vaiheessa edustajainhuone ja senaatti käsittelevät vastalausetta.
Senaatti vetäytyy nyt istuntosaliinsa.
KELLO 12.53
Saavuin kongressitalon länsipuolen edustalle.
Siellä on ehkä 50 ihmistä. Trump puhuu edelleen,
joten suurin osa kaikista muista on yhä...
Koko väkijoukko on yhä Ellipsessä tai muistomerkin vieressä.
Katson pohjoiseen. Siellä on iso joukko ihmisiä.
He tulevat katua pitkin melkoisen metelin kera.
Kenen kadut? -Meidän katumme.
Kenen kadut? -Meidän.
Näin heti, että se oli Proud Boys.
USA! USA! USA!
Näin muutamia kongressitalon poliiseja.
Väkijoukko huusi heille.
Sitten, yhtäkkiä aloin kuulla huutoa. Ihmiset tuntuivat kannustavan.
Kuulin heidän huutavan, ravistelevan aitoja.
Ajattelin heti, että nyt se alkaa.
USA! USA! USA!
En usko kongressitalon poliisien tajunneen, miten tosissaan ryhmä oli.
Poliisi yritti pysäyttää ihmisiä.
Mutta poliiseja oli viisi tai jotain siinä edessä.
Menkää takaisin. Perääntykää.
Pysykää linjassa.
Koko väkijoukko vain aavisti, että tämä oli se hetki.
Kaikki ylittivät aidan, menivät sen yli.
Me rynnistämme kongressiin, muru. Otamme tämän puljun.
He huutavat: "Taistelkaa Trumpin puolesta. Hän lähetti meidät tänne."
Väkeä juoksee nurmikolla, tiellä.
Väkeä menee joka suuntaan päästäkseen kongressitalolle.
USA! USA! USA!
Helvetin petturit! -Valanrikkojat!
Saavun paikalle ja asetun riviin. Näen suoraan edessäni vihaa.
Paljon vihaisia ihmisiä.
He näyttävät ajattelevan, että olen osa ongelmaa.
He sanovat paljon todella mauttomia asioita.
Jotkut haistattelevat meille, poliisille.
He käskivät valitsemaan puolen.
En tiennyt, paljonko poliiseja oli. Tiesin, ettei se ollut tarpeeksi.
USA! USA! USA!
Älä töni! -Haista paska, liberaalisika.
Väkijoukko käy aggressiivisemmaksi.
Ihmiset yrittävät tarttua kypärääsi.
Minulla on mukanani pamppu. Minulla on aseeni.
Ihmiset yrittävät tavoitella tavaroita.
Siinä vaiheessa huutaa ehkä sata kertaa: "Perääntykää!"
Laitat kätesi heidän rinnalleen. He katsovat mielipuolisen näköisinä.
Siinä vaiheessa yrittää vielä käyttää järkipuhetta.
Meitä on paljon! Valtaamme sen jossain vaiheessa.
Hei! Hei! -Älä töni!
Perääntykää, olkaa hyvä. Perääntykää.
Perääntykää, olkaa hyvä.
Ajattelin, että olemme turvassa nyt. Kimppuumme ei käydä.
Milloin se hetki koittaa, että joku tekee jotain?
Olette menettäneet tilanteen hallinnan!
USA! USA! USA!
Yhteisistunnossa tehdystä vastalauseesta tehdään ilmoitus.
Kun edustajat palaavat jatkamaan istuntoa,
tehtäväni on lukea vastalause ääneen.
Luen kongressiedustaja Gosarin ja senaattori Cruzin vastalauseen.
Sitten aloitamme keskusteluprosessin.
Kiitos, arvoisa puhemies.
Keskustelu on aktiivista. Eräs republikaani nousee ylös.
Sitten demokraatti, jota seuraa republikaani ja taas demokraatti.
Tämä ei ole minulle tavallinen päivä.
Edellisenä päivänä olimme pitäneet hautajaiset pojalleni Tommylle.
Menetimme hänet viikkoa aiemmin.
Tommy riisti itseltään hengen taisteltuaan masennuksen kanssa.
Jamie Raskin nousi ylös demokraattien puolesta.
Hänelle taputettiin seisaaltaan, koska aivan hiljattain -
hänen poikansa oli menehtynyt traagisesti.
Se oli hyvin koskettava hetki. Puolueet jakoivat sen keskenään.
Nuorempi tyttäremme, Tabitha,
pyysi, etten menisi 6. tammikuuta töihin. Sanoin, että oli pakko.
Perustuslaillinen velvollisuus. Ehdotin, että hän tulisi mukaani.
Hän suostui siihen. Ja vävymme, Hank,
joka on Hannah-tyttäremme mies, sanoi tulevansa myös.
Vaaleja vastaan on hyökätty -
perusteettomilla väitteillä petoksista, korruptiosta.
Yli 60 kannetta on nostettu tähän mennessä tulosten kumoamiseksi.
Ne ovat epäonnistuneet toistuvasti ja vaikuttavasti.
Kaikki vastalauseet, joissa moititaan osavaltioita viranhaltijoineen,
kummassakin puolueessa, on käsitelty, ratkaistu, kumottu -
liittovaltion ja osavaltioiden oikeusistuimissa.
Perusteemani on se, että kansa on puhunut, vaalit ovat ohi.
Joe Biden voitti yli 7 miljoonalla äänellä.
Olemme täällä laskemassa ääniä. Tehkäämme työmme.
Hyvät herrat, pyydän hiljaisuutta.
Alan saada viestejä puhelimeeni. Ystäväni lähettävät minulle videoita,
siitä miten aitaa kaadetaan, viranomaisia tönitään.
Seisoessani siellä salissa ajattelen palavani työhuoneeseeni.
Voin aina palata ja äänestää siitä, mitä on äänestettävä.
Voin seurata tapahtumia toimistoltani.
Mutta vaistoni sanoo,
että kaikki mitä olen ennustanut tähän asti on toteutumassa.
Tästä tulee väkivaltaista.
Kävelen pohjakerroksen käytäviä pitkin.
Olen menossa ulos länsipuolen terassiovesta ja kuulen...
KONGRESSITALON POLIISI
Pauhu oli aivan epätodellinen.
Ja kun katsoin alas, siellä näkyi ihmisiä.
Ihmettelen, mistä on kyse.
Kenen maa tämä on? -Meidän maamme!
Kenen talo tämä on? -Meidän talomme!
Haluatteko talonne takaisin? -Kyllä.
Ottakaa se!
Kun minuutit kuluvat,
sinne alun perin tullut joukko alkaa kiihtyä entisestään.
Sitten se tapahtui.
Joku heitti jotain. Ja sitten olikin jo tilanne päällä.
Pois tieltä!
Napataan heidät, pojat. Tulkaa!
Me saavumme virkaanastujaispaikan terassitasolle.
Näen kongressitalon poliisien kamppailevan väkijoukon kanssa.
Käsken komisarioita laittamaan miehiään ulos riviin,
täydentämään kongressitalon poliisivoimia.
"Pidetään se linja."
Vetäkää tänne päin.
Olen tämän väkijoukon keskellä. Ihmiset lyövät poliiseja.
Poliisit lyövät ihmisiä. Valokuvaajat yrittävät kuvata.
Ajattelen, että tämä on kuin pieni sota-alue.
Poliisit alkavat työntää väkeä voimalla taaksepäin.
Kilpien toisella puolella
Trumpin väki taistelee vastaan kynsin hampain.
Nyrkit heiluvat. Poliisien kilpiin yritetään tarttua.
Otan loukkaantuneita poliiseja siinä vaiheessa pois linjasta.
Näen maassa verta jo silloin.
Yksi poliiseistani on menettänyt osan sormistaan.
Näen loukkaantuneita poliiseja istumassa järkyttyneinä.
Joku hyökkäsi takaapäin...
Kun tilanne eskaloituu edelleen, tajuan nopeasti,
ettei alkuperäissuunnitelma toimi. Tarvitsen paljon apuvoimia.
10-33. Toistan, 10-33. Kongressitalon vasen etupiha!
Kuulin kirkumista ja huutoa. Haistoin pippurisumutteen hajun.
Menin sinne, missä Glover oli.
Puhuimme lyhyesti.
"Voitko mennä alas ja yrittää tukkia sen?"
Kävelin toiselle puolelle ja laitoin ihmisiä aukkokohtiin.
Aseistuksenamme oli...
Se on kuin pippurisumutteen vesipyssyversio.
Yritimme suihkuttamalla saada väen perääntymään.
Monet suihkuttivat takaisin käyttäen karhusumutetta.
Karhusumute on pahempaa verrattuna virkavallan käyttämiin aineisiin.
Se saa harmaakarhunkin kääntymään. Sillä on lamauttava vaikutus.
Mitä sitten ajatteli tai halusi tehdä,
se ei enää onnistu karhusumutteen jälkeen.
Kun kaikki tämä on meneillään, eräs komisarioista -
tulee luokseni, ojentaa käsiaseen ja sanoo:
"Tämä putosi yhdeltä niistä kavereista.
Emme tiedä keneltä."
Niinpä otin aseen,
laitoin sen takin taskuun ja palasin taistelemaan.
Ihmiset ovat juuri pääsemässä tähän ruokintavimmaiseen mielialaan,
he saavat toinen toisistaan energiaa.
"Hitot poliisista, nyt mennään!" Joku sanoi: "Ampukaa ne kaikki!"
On selvää, että he haluavat vahingoittaa jotakuta.
Toiset ihmiset kannustavat heitä.
"Amerikan puolesta! Katsokaa näitä patriootteja. 1776!"
Osa väestä on ihmeissään, järkyttyneitä.
He katselevat silmät suurina ihmetellen, mistä on kyse.
"Pitäisikö tästä iloita?"
Kun nousin poliisiautosta, jo ennen kuin ehdin laskeutua portaita -
rakennuksen länsipuolelle, aloin yskiä. Kurkkua kuristi.
Kemiallisia aineita oli niin paljon ilmassa.
Glover on etulinjassa tässä vaiheessa.
Selkeästi kyse oli taistelusta. Omat poliisimme -
ja kongressin poliisit olivat puolustuslinjalla.
Siellä tapeltiin.
Soitin pormestarille ja kerroin tilanteen olevan paha.
Kongressitalon poliiseilta tulee viestejä.
Jokainen viesti on aiempaa hieman stressaavampi.
Ensimmäinen, joka huolestutti kunnolla minua oli se,
missä sanottiin, että kongressitalon alueelle oli tunkeuduttu.
Mietin itsekseni, tarkoitetaanko siinä alueen ulkoreunoja?
Vai itse rakennusta?
En oikeastaan tiedä, mitä se tarkoittaa.
Kysyin kollegaltani, Tom Malinowskilta, New Jerseystä,
haluaisiko hän vilkaista ulos.
Menemme rakennuksen länsipuolelle ja katsomme ikkunasta.
Kun teemme niin, Capitolin poliisi komentaa poistumaan ikkunan luota.
"Pois sieltä ikkunan luota. Nyt heti!"
Kysyimme: "Onko kaikki hyvin?"
Hän vastasi: "Olette Yhdysvaltain kongressitalossa, kaikki hyvin."
Palasimme takaisin lehterille. Puhuin useiden ihmisten kanssa.
"Kyllä, he ovat ulkona. Ei hätää. Tämä rakennus on kuin linnoitus."
Siellä ei voinut olla vain kourallista poliiseja -
ja lasi-ikkunoita, jotka voi rikkoa.
00:28:43.760 -- 00:28:48.640 Olemme kaksi ranskalaistoimittajaa varusteidemme ja kameramme kanssa.
Useimmiten meitä luullaan opiskelijoiksi.
Sanomme työskentelevämme Ranskan TV:lle.
"Voimmeko kysyä jotain?"
Päätämme mennä rakennuksen itäpuolelle,
koska tunnemme sen hyvin.
USA! USA! USA!
Teidän on parasta valita puoli, hyvät herrat. Kuolette kuten muutkin.
Näen, miten jotkut kaatavat aitoja.
Ajattelen, että jotain on tapahtumassa.
Hyppään siis matalan muurin yli.
Näen ihmisten ryntäävän kongressitalon portaille.
Puhun esimiehen kanssa, mutta kun näen Sophien liikkuvan,
totean soittavani takaisin ja lopetan puhelun.
En koskaan tee niin. Lähden juoksemaan Sophien kanssa.
Näemme, miten ihmiset työntävät meitä.
Joten olemme Lauran kanssa heti etulinjassa.
Vieressäni on mies. Alan puhua hänen kanssaan.
Yritättekö päästä sisään? -Yritämme päästä sisään.
Haluamme yrittää saada oikeutta.
Mitä teette, kun menette sisälle?
Menemme sinne ja ravistelemme senaattia.
En ole koskaan nähnyt mitään tällaista.
Ei vain aitojen ylitystä, vaan rakennuksen luokse menoa.
He eivät ole sen sisällä, mutta he seisovat -
aivan keskiosan portaiden ovien luona mennäkseen sisälle nyt.
KELLO 13.45
Väkijoukko kasvaa koko ajan.
Käytämme laukaistavia puolustautumisvälineitä -
ja väkijoukkoihin sopivia keinoja. Ne eivät anna toivottua tulosta.
Ihmiset ovat järkyttyneitä siitä, että heitä kohti ammutaan.
He eivät ole tottuneet tällaiseen.
He näkevät tällaista uutisissa, kun mielenosoittajia hillitään.
"Luoja! He suihkuttavat meitä kyynelkaasulla!"
Ajattelen: "Mitä oikein odotatte?
Olisitte kiitollisia, ettei siellä ammuta kovat piipussa."
Me haluamme Trumpin. Haluamme Trumpin.
Me haluamme Trumpin.
Tässä vaiheessa monet meistä, jotka olimme ylhäällä,
joita pidettiin pehmeinä normaalivarusteidemme takia,
me teimme päätöksen mennä sinne alas.
Pääsen maanpinnan tasolle, ja katson.
Nyt näen kaiken siellä. Jähmetyn hetkeksi.
Se oli lähitaistelua, mitä vain löytyy, kamppailua.
Tämä on nyt käytännössä mellakka.
Kello 13.49. Tilanne julistetaan mellakaksi.
Siinä vaiheessa meitä oli siellä ehkä 250.
Noin 40 poliisia oli pelistä poissa -
puolessa tunnissa. He olivat toimintakyvyttömiä.
Ajattelen, että jos menetän niin monta poliisia -
näin lyhyessä ajassa, poliisit loppuvat pian.
Napatkaa hänet!
Meitä on miljoona.
Hänellä on vasara!
Yritämme pitää heidät loitolla, mutta he...
Aivan kuin yrittäisi pitää käsissään viittä litraa vettä.
Väkeä tulee kaikkialta. Heitä ei voi pysäyttää.
Katselen ympärilleni ja näen ihmisiä yläpuolellani telineillä -
ja virkaanastujaispuheen pitopaikassa.
He ovat rakennustelineiden luona.
Ilmoittakaa, että he ovat telineiden luona.
He ovat linjojemme takana!
He kiersivät sivusta. Menetimme ylätason nopeasti.
He ovat murtautuneet poliisin linjan läpi.
Katselen parhaillaan, kuinka mielenosoittajat kiipeävät portaita
Capitolin länsipuolella...
Sain yhteyden kaupunkimme pormestariin.
Samoin kansalliskaartiin ja puolustusministeriöön.
Capitolin poliisivoimien päällikkö -
pyysi lisäresursseja kansalliskaartin muodossa -
avustamaan kongressitalolla. Se mitä en kuullut oli: "Kyllä!
Lähetämme niitä. Lähetämme niitä heti."
Paikalle lähetettävästä väestä oltiin huolissaan,
miltä teko tulee näyttämään.
Ajattelen itsekseni:
"Kongressitaloon hyökkäys ei näytä minusta hyvältä."
Kuvasin siellä yhteenottoja poliisin ja kannattajien välillä.
Hyvin nopeasti kävi selväksi, että poliisit olivat vetäytymässä.
Ja yhtäkkiä, siellä oli ikkuna.
Ja tässä on tilaisuus.
Ikkunaa alettiin rikkoa,
ja ihmisiä menee sisälle.
Yksi mies, kaksi miestä, mukanaan Amerikan lippuja, Trump-tarvikkeita.
He kaikki menevät ikkunan läpi. Totean itselleni,
että jos he menevät sisälle, minunkin on mentävä.
Koska siellä tulosten vahvistaminen tehdään.
Siellä ovat poliitikot. Se on koko jutun tavoite.
Yllättäen olemme sisällä.
Tämä on meidän talomme!
Haistakaa paska!
En tiedä, missä olemme, mutta seuraan tätä ryhmää,
joka juoksee kaoottisesti käytävällä.
Minä maksan tämän.
Oklahoman senaattori.
Arvoisa puhemies, Amerikassa me ratkaisemme erimielisyydet vaaleissa.
Mutta mitä tapahtuu, jos ei luota vaalitulokseen?
Tai on huolissaan, koska moni tuomioistuin hylkäsi jutut -
muutamassa tunnissa, vaikka todistusaineisto oli tuhansia sivuja?
Kuulen jonkinlaista hälinää senaatin ulkopuolella.
Sitten yhtäkkiä salainen palvelu tulee sisään,
ottaa varapresidentin ja ohjaa hänet ulos salista.
Kaikki ovat hiljaa, hämmentyneitä, yrittäen ymmärtää, mitä on tekeillä.
Haasteeni tänään ei liity ihmisiin Arizonassa...
Tauko. Kunnes puheenjohtaja kutsuu teidät koolle.
Tauko. -Mielenosoittajat ovat sisällä.
Tämä ei johdu puheistasi...
Turvallisuusvirkailija kävelee ylös puhujakorokkeen portaita.
Hän käskee meitä kaikkia pysymään paikoillamme.
Mielenosoittajat ovat päässeet rakennukseen,
mutta senaatti on turvallisin paikka olla.
Meidän pitäisi pysyä siellä missä olemme.
Kuulen radiokutsun. Sen tekee konstaapeli Goodman.
Kuulee, että hän juoksee.
Kuulen hänen huutavan, että senaatin siipi on turvattava.
Sinä teet meille töitä!
Missä ne pahuksen äänet lasketaan?
Kun näen hänen perääntyvän, pelkään hänen puolestaan.
Koska siellä on nyt 10 - 20 ihmistä. Hän on aivan yksin.
Hän käski heitä pysähtymään, palaamaan takaisin.
Odotan vain, että he käyvät hänen kimppuunsa.
Yhdessä vaiheessa hän johdattaa heitä pois senaatin istuntosalin ovelta.
Senaattorit ovat yhä sisällä.
Mellakoitsijat eivät tiedä, missä he ovat.
He kysyvät poliiseilta: "Missä Pence on?"
Olen aivan ymmälläni.
He luulivat, että nämä poliisit yhtäkkiä sanovat:
"Seuratkaa meitä. Pence on täällä!"
Me emme halua tätä! Olemme aivan raivona!
Perääntykää! -Minun taloni. Minun maani!
Mitä järkeä on pysäyttää meidät tässä vaiheessa?
Tämän pidemmälle ei mennä.
Poliisit puhuivat mellakoitsijoiden kanssa.
He puhuvat jollekulle, joka on puolialasti puhvelin pää päässään,
kuin hän olisi järkevä ihminen.
Poliisit yrittivät parhaansa. Heitä oli vain kymmenkunta.
He yrittivät estää väkeä pääsemästä istuntosaliin.
Ulkopuolella olleita nuoria työntekijöitä tuotiin sisään.
Ihmisiä joutui paniikkiin. Pelko oli uskomaton.
Nämä ovat henkilökuntaa, jotka ovat nyt nähneet -
kapinallisten kulkevan käytävillä.
He ovat kuulleet heidän puheitaan.
Monet senaatin istuntosaliin tulijoista ovat hyvin peloissaan.
Monet heistä itkevät.
Pian sen jälkeen Capitolin poliisien päällikkö saapuu paikalle.
Hän käskee lukitsemaan ovet.
Hän huutaa: "Lukitkaa ovet!"
Mielenosoittajien ääniä kuuluu ulkopuolelta. On vain ajan kysymys,
ennen kuin joku onnistuu pääsemään istuntosaliin.
Oletan, että jossain vaiheessa presidentti käskee heitä lähtemään.
Tai hän lähettää viestin rauhoittaakseen tilanteen.
Katson puhelimeeni.
Näen presidentin twiitin, jossa hän hyökkää Mike Pencen kimppuun.
Kuulen mielenosoittajat, kapinalliset,
salin ulkopuolella yrittämässä päästä sisälle.
Twiitin nähtyäni minusta tuntui ensimmäistä kertaa,
että oli olemassa mahdollisuus,
ettemme selviäisi sieltä ehjin nahoin.
Me otamme maamme takaisin!
USA! USA! USA!
Poliisit ovat oven edessä yrittäen suojella sitä.
Mielenosoittajat yrittävät neuvotella heidän kanssaan.
Me tuimme teitä, te tuette meitä.
Ensimmäistä kertaa näen poliisien menettävän tilanteen hallinnan.
He ovat selkä seinää vasten ja näyttivät hyvin pelokkailta.
USA! USA! USA!
Päästäkää meidät sisään! Päästäkää sisälle!
Katsoimme Lauran kanssa toisiamme.
"Tämä ei ole totta. He eivät mene sisälle.
Se on mahdotonta. Tämä on Yhdysvaltojen kongressitalo."
Raahatkaa heidät ulos! Kiskokaa heidät ulos!
Oath Keepers!
Me haluamme Trumpin! Haluamme Trumpin!
En tiedä miten, mutta ovi pysyi auki.
Me haluamme Trumpin! Haluamme Trumpin!
Me päädymme Sophien kanssa sisälle.
Ei, ei. Odottakaa. -Pitää liikkua. Mennään.
Mietin silloin, että minun on kysyttävä häneltä, mennäänkö vai ei.
Varmistan, että hänelle sopii tämä päätös,
mennä liittovaltion rakennukseen, jonne mielenosoittajat rynnivät.
Minulle asia on aivan selvä. En edes vastaa. Menemme vain sisälle.
Hirttäkää Mike Pence! Hirttäkää Mike Pence!
Avaan ikkunani, mistä on näkymät sinne, missä kaaos on.
En näe sitä, mutta kuulen pamahduksia, paukahduksia.
Kirkumista ja huutoa.
Näen twiitin, jossa lukee: ''Kongressiedustaja Adam, missä olet?
Adam Kinzinger, missä olet? Tulemme hakemaan teitä."
Katson C-Spania. Yksi kamera näyttää Statuary Hallia.
Yhtäkkiä kuulen hälinää, huutoa.
Näen ihmisjoukon kävelevän kameran kuvaan.
He ovat nyt tunkeutuneet kongressitaloon.
En ole koskaan ollut täällä. Entä te?
Nyt tämä on teidän.
Juuri niin! Me omistamme sen, teidät!
Ajattelen, että kun tähän rakennukseen on tunkeuduttu,
pääsee kaikkialle rakennuskompleksin tiloihin.
En tiedä, onko se ainut paikka, minne on tunkeuduttu.
En tiedä, vaelteleeko väkeä myös toimistotilojeni käytävillä.
Olen yksi äänekkäimpiä, jotka sanovat, ettei vaaleja varastettu.
Olen varmasti kohde.
Missä ne petturit ovat?
Kiskokaa heidät ulos hiuksista. -Niin!
Missä petturit ovat? -Kuka on ensimmäinen?
Juuri silloin rakennuksen hälytys alkaa soida.
Kuuntelen paniikin vallassa olevan poliisin,
tai kuka puhuja onkin, kehotusta suojautumisesta rakennuksiin.
Joten alan lukita kaikki toimistoni ovet.
Aseeni on pöydällä. Painin sen tosiasian kanssa,
että joudun ehkä käyttämään asetta puolustaakseni itseäni.
Maanpetos! Maanpetos! Maanpetos!
Pääsemme sisälle rotundaan.
Tutustun nyt ensi kertaa kongressitaloon.
En ole koskaan ollut tämän valtavan monumentin sisällä.
Rotundan keskellä on satoja Trumpin kannattajia.
Kiitos, että saamme puolustaa maatamme ja sitä, mihin uskomme.
Ohjaa meitä, jotta voimme tehdä työtäsi. Jeesuksen nimessä, aamen.
Aamen!
He ovat hyvin onnellisia ja ylpeitä itsestään.
Vaikka he tietävätkin tunkeutuneensa kongressitaloon laittomasti.
Valtasimme kongressitalon.
Olemme kongressitalossa, veli.
Hei. -Tervetuloa historiaan, veli.
Mennään!
Seuraamme mielenosoittajia vanhaan senaatin istuntosaliin.
Alueella on kymmenkunta poliisia. Heillä on järeämmät varusteet.
Tämä käytävä johti senaatin istuntosaliin.
Kenen talo? -Meidän talomme!
Kenen talo? -Meidän!
Väkijoukko työnsi poliiseja.
He yrittivät työntää meitä takaisin. Heillä oli pippurisumutetta.
Yskin paljon. Sophiellakin on vaikeuksia. Hän yskii paljon.
Aine poltti silmiämme.
Mutta haluan vain tietää, mitä täällä tapahtuu.
Laura katsoi minua ja totesi: "Uskomatonta."
Uskomatonta.
Eräs poliisi ryntää sisään senaatin pohjakerroksen ovista.
Hänellä on verta kasvoissaan.
Hän sanoo: "Kaikki ulos tästä ovesta, nyt heti."
Me evakuoimme nyt. "Menkää, menkää!"
Emme tiedä, minne olemme menossa. Hän vain kehottaa menemään.
Katselen ympärilleni kollegojani.
Kaikilla on sama paniikinomainen tunne.
Juoksen enemmistöjohtaja Schumerin luokse.
Tartun häntä kauluksesta. Se on helpoin ja nopein tapa -
saada hänen tuolilta,
Ja juoksemaan haluamaani suuntaan.
En ikinä unohda sitä. Hän sanoo: "Senaattori, olemme vaarassa.
Tulkaa mukaani."
Asemansa takia Schumerin piti mennä eri paikkaan kuin muiden.
Kävelemme ripeästi käytävää pitkin.
Kaksi miestä on portaikon lähellä. Toinen heistä on kaljupäinen.
Toisella on pitkät, mustat hiukset ja Tuomari-paita.
Käännymme välittömästi ympäri. Tartun johtaja Schumeriin.
Juoksemme ulos ovesta täyttä vauhtia.
Olin reilun viiden metrin päässä kapinallisista.
Kuulin myöhemmin, että joku osoitti minua sanoen:
"Tuolla on se iso juutalainen, napataan hänet."
Meillä oli suunnitelma valmiina. Juoksin hissille.
Painan nappia. Menemme ylös. Astumme ovesta ulos.
Siellä on auto. Se on käynnissä. Näin voimme päästä pois.
Selvisimme ja suuntaamme kohti turvallista paikkaa.
Pyydän kollegojani hylkäämään tämän vastalauseen,
kunnioittamaan Arizonan osavaltion äänestäjien tahtoa.
Ja keskustelu jatkuu.
Sitten alan huomata joidenkin asioiden muuttuvan siellä.
Viranomaiset ovat hermostuneita. He liikkuvat.
Arvoisa puhemies...
Olen puhujakorokkeella.
Republikaanit alkavat esittää vastalauseitaan.
He ovat vihaisia. Kun turvamiehet sanovat minulle,
että on lähdettävä, sanon hoitavani asian.
He toteavat: "Ette voi. Teidän on lähdettävä."
He kiskovat minut mukaansa korokkeelta.
En saanut edes mahdollisuutta napata mukaan puhelintani,
tai muutakaan, mentäessä salaiseen paikkaan.
He eivät puhu siitä, mitä ulkona tapahtuu.
Toteavat vain, että pitää mennä.
En voi uskoa, että näin tapahtuu.
Se on aivan kuin elokuvassa, kun turvamiehet saapuvat.
Hänet poistetaan puhujakorokkeen takaa.
Hänen poistamisensa tarkoittaa, että emme voi enää turvata istuntosalia.
Kun olemme lähdössä, huoleni ei koske minua,
vaan muita edustajia.
Mutta turvallisuuspalvelu on aina sanonut minulle:
"Tehkää te työnne, me teemme oman työmme."
He olivat valmiita suojelemaan edustajainhuoneen puhemiestä.
Sitten minulle kerrottiin,
että kongressitaloon tunkeutuminen oli vaarantanut turvallisuuden.
Seuraavaksi Jim McGovern,
työjärjestysvaliokunnan puheenjohtaja, tulee Pelosin tilalle.
Hän ottaa nuijan haltuunsa, mitä ei pitäisi tapahtua.
Selvästikin tilanteen jännitteet kasvoivat koko ajan.
Menen puhemiehen tuolille ja toimin siinä tehtävässä.
Rouva... Arvoisa puhemies, saisinko järjestyksen istuntosaliin?
Järjestys istuntosaliin.
Arizonan edustaja Paul Gosar on juuri perustelemassa,
miksi vaalitulosta ei pitäisi vahvistaa.
Kollegani Minnesotasta, Dean Philips,
joka on yksi lempeimpiä koskaan tuntemiani ihmisiä,
nousee ylös ja osoittaa sormellaan -
republikaaneja edustajainhuoneen alatasolla.
Minä huudan täysillä, lehterin yläosasta...
Tämä on teidän syytänne!
''Tämä on teidän syytänne!''
Mielestäni jotkut kollegoistani ovat vastuussa siitä,
että he yllyttivät joukkoa, jonka keskellä nyt olimme.
Ole hiljaa.
Ensireaktioni on, että tuosta ei ole apua nyt.
On keksittävä, miten pitää väki turvassa, miten pääsemme salista.
Ja miten varmistamme, ettei mitään pahempaa tapahdu?
Saimme juuri ilmoituksen. Kongressin sisällä on uhkatilanne.
Siellä on paljon mielenosoittajia.
En tiedä tarkkaa lukumäärää.
Hyvin vaarallinen tilanne -
on kehittymässä täällä Yhdysvalloissa.
Puhelimeni värisee, ja alan saada tekstiviestejä tyttäreltäni.
"Missä olet?"
Vastaan tekstiviestillä: "Olen edustajainhuoneen istuntosalissa.
Olen puhemiehen tuolissa. Toimin puheenjohtajana."
''Tiedän, mutta miksi olet siellä?'' Ja kysymysmerkkejä.
Mistä sinä oikein puhut? ''Sinun pitäisi lähteä.''
Sitten aloin kuulla -
huutelua istuntosalin ulkopuolelta.
Istuntosalissa oli pahaenteinen tunnelma, joka voimistui.
Tilanne eskaloituu, kun turvamiehet tulevat ja vievät johtohenkilöt,
kummankin puolueen johtohenkilöt.
Turvallisuusvastaava tulee ja sanoo, että on poistuttava salista.
Ihmettelen, miksi pitää poistua.
Mutta nousen ja lähden. Hän sanoo: "Kongressitaloon on tunkeuduttu."
Miten voi olla mahdollista, että kongressitaloon on tunkeuduttu?
En ole koskaan kokenut moista,
ja olen ollut edustajainhuoneessa 40 vuotta.
Järjestys salissa.
McGovern jatkaa.
Väittely jatkuu vielä joitain minuutteja. Mutta hälinä lisääntyy.
Outoja ääniä kuuluu käytävillä.
Ne kantautuvat istuntosaliin asti.
Henkilökunnan ja edustajien keskuudessa alkaa olla paniikkia.
Kukaan ei tiedä, mitä tulee tapahtumaan.
Suoraan sanottuna kukaan ei tiedä, mitä nyt tapahtuu.
00:55:43.480 -- 00:55:45.840 Menen kryptaan seurassani viisi poliisia.
Siellä on 10 - 12 poliisia paikalla.
Lopettakaa varastaminen! Lopettakaa varastaminen!
Muodostimme rivin pidellen käsivarsista kiinni.
Yritimme muodostaa ihmisketjun -
estääksemme väkeä tunkeutumasta kryptaan.
Minulle sanotaan useita kertoja: "Teemme tämän sinun vuoksesi.
Tue sinisiä. Otamme maamme takaisin."
Viimeksi kun tarkistin, britit eivät miehittäneet rakennusta.
Keneltä tarkalleen ottaen otatte paikan takaisin?
USA! USA! USA!
USA! USA!
He laittoivat teidät tähän tilanteeseen!
Näen palosammuttimen lentävän ilmassa,
lähes hidastettuna. Se iskeytyy oikeaan jalkaani,
juuri nilkan alapuolelle. Huudan tuskasta.
Kurotan kohti jalkaani peläten nilkan ehkä murtuneen.
Jos se olisi osunut ylemmäs,
se olisi osunut yläraajoihin, tai päähäni.
Niinpä latasin aseeni, ja se näyttää sytyttävän väkijoukkoa entisestään.
He alkavat huutaa: "Aiotko ampua meidät?
Ammutteko omia kansalaisianne?" Se suututtaa minua.
En halua ampua ketään.
Hetkeä myöhemmin, he nujertavat linjamme.
He hyökkäsivät poliisien kimppuun. Tönien, potkien, lyöden. Peräännymme.
Väkijoukko seuraa perässä.
Ainut paikka, minne mennä, on kohti paikkaa, missä on kolme nosto-ovea.
Ne muistuttavat autotallin ovea, erottaen kryptan vierailukeskuksesta.
Nyt te pelkäätte, kusipäät.
Lopettakaa varastaminen! Lopettakaa varastaminen!
Tilanne paheni nopeasti. Se on paha.
Olemme häviämässä tämän, jos emme jo ole hävinneet.
Katson tekstiviestejäni. Joku lähetti minulle kuvan mielenosoittajasta,
kapinallisesta, joka kantaa Etelävaltioiden taistelulippua,
ei kovin kaukana sieltä, missä olemme. Se on järkyttävä kuva.
Menen Liz Cheneyn luo, joka istuu lähelläni,
aivan käytävän toisella puolella...
Hän sanoo: "Liz, Etelävaltioiden lippu on kongressitalon sisällä."
"Meillä taitaa olla uusi johto", totean vitsaillen.
Hän sanoo: "Voi luoja, mitä he ovat tehneet?"
Se oli yhdistelmä järkytystä, ja todellista suuttumusta.
"Kuinka kehtaatte hyökätä tänne istuntosaliin väkivalloin,
pysäyttääksenne perustuslaillisen prosessin?"
Turvamies tulee luokseni sanoen:
"Menettely on lopetettava heti. Täällä ei ole enää turvallista olla."
Ilman vastalauseita puheenjohtaja julistaa tauon -
työjärjestyksen ensimmäisen artiklan 12 b kohdan mukaisesti.
Ajattelen, että he yrittävät turvata istuntosalin.
Se menetetään viimeisenä.
Sitä suojellaan voimakkaasti, hinnalla millä hyvänsä.
Tilanne vastaa sitä, että joku menee Valkoisen talon aidan yli.
Voimakeinoja käytetään.
Kongressiedustaja soittaa minulle.
Hän on täysin poissa tolaltaan.
''Miten Tabitha voi? Hank?
Mitä on tekeillä? Onko kaikki hyvin?"
Olen hermostunut. Hyvin hermostunut.
Yritän peitellä hermostuneisuuttani, koska Tabitha on peloissaan.
Hän alkaa olla hyvin peloissaan.
Päätän, että minun on tukittava ovi.
Tabitha toteaa: "Menen pöydän alle."
Hank sanoo menevänsä hänen seurakseen sinne.
Jos haluatte tapella, saamanne pitää.
Vähitellen äänet alkavat kuulua aina vain kovempina.
He ovat oveni ulkopuolella ja vääntelevät ovenkahvaa.
Huutoa, kiroilua kuuluu kaikkialla.
Haluan vain käpertyä ja peittää pääni.
Mutta ajattelen itsekseni: "En voi tehdä sitä."
Sitten nousen ylös ja kävelen ympäri huonetta. Tarvitsen aseita.
Niinpä löydän...
Se on pronssinen rintakuva hirvestä, jolla on sarvia.
Sarvet ovat hyvin terävät. Ne ovat pronssia.
Esine on painava.
Päätän, että käytän tätä puolustaakseni meitä.
Olen Philadelphiasta kotoisin. Otan Philly-asenteeni.
Missä ovat petturit?
Avatkaa tuo ovi. -Rikkokaa se!
Julie kertoo minulle, että he lukitsivat ovet.
Kaikki mahdolliset huonekalut on työnnetty ovea vasten.
Lapset piileskelevät pöydän alla.
Tabitha ja Hank piileskelivät pöydän alla. Julie vartioi ovea.
Sanoin hänelle: "Vartioi heitä hengelläsi."
Kongressitaloon on tunkeuduttu. Rakennus suljetaan.
Molemmat istuntosalit, edustajainhuone ja senaatti.
Capitolin poliisiviranomaiset on alueella,
mistä rakennukseen on tunkeuduttu.
Ilmoitamme teille lisätietoja,
heti, kun niitä on saatavilla.
Capitolin poliisi alkaa lukita ovia.
Nämä ovet ovat noin 100-120 vuotta vanhoja.
Lukot ovat isoja. Kuulee, miten ne kolahtelevat kiinni.
Poliisit kiertelevät alkaen lukita eri ovia.
Yksi siviilipukuinen poliisi nousi ja nosti kätensä ylös.
Hän sanoi: "Kuulkaa kaikki, pysykää paikoillanne.
Ette poistu. Kongressitaloon on tunkeuduttu.
Rakennukseen on tunkeuduttu. Jos olette tuolin lähellä, istukaa.
Jos haluatte laskeutua lattialle, tehkää niin."
Hän selitti, että istuimiemme selkänojat olivat luodinkestäviä.
Meidän pitäisi suojautua istuimien taakse.
Väkeä saapuu rotundaan ja on tulossa tähän suuntaan.
Tilannepäivitys heti kun mahdollista. Valmistautukaa. Pysykää rauhallisina.
Olin aiemmin CIA:ssa ja ajattelen:
"Tämä on hullua. Varustauduin hyökkäyksiin rakennuksissa.
Mutta sen piti olla suurlähetystö.
Tai sen piti olla rakennus, jossa olin jossain toisessa maassa."
Ne olivat skenaariot. Sen ei pitänyt olla kongressitalomme.
Tunsin ilmapiirin jännittyvän.
Vaikka meteliä oli paljon, samalla oli oudon hiljaista.
Minulle se toi mieleen hetken ennen tulitaistelua.
Ja sitten tulee ilmoitus.
Meidän on katsottava istuimiemme alle ja etsittävä kaasunaamarimme.
Rotundan tiloissa on käytetty kyynelkaasua.
Huomioikaa, että istuintenne alla on kaasunaamareita...
En itse asiassa edes tiennyt, että istuimiemme alla oli kaasunaamarit.
Ajattelen: "Kaasunaamarit? Mistä oikein puhut?"
Ottakaa kaasunaamari ja laittakaa se syliinne.
Valmistautukaa käyttämään sitä, mikäli tilanne niin vaatii.
Se todella säikäytti meidät kaikki.
Yhtäkkiä meillä on kaasunaamareita.
Ne ovat sellaisia, että pakkauksesta otettaessa,
ne alkavat toimia automaattisesti.
Salissa kuuluu metallipussin avaamisääniä, repimisääniä.
Sitten kuuluu jatkuvaa surinaa,
humisevaa ääntä. Se on kuin...
Yhden kaasunaamarin ääni ei ole kovin häiritsevää.
Mutta kun niitä yllättäen onkin yli sata,
se kuulostaa huonolta elokuvan musiikilta jännityksen hetkellä.
Soittakaa Trumpille! Käskekää häntä lopettamaan vallankumoustaistelunsa!
Soittakaa Trumpille, ystävällenne! Käskekää hänen tehdä jotain.
Ihmiset ovat poissa tolaltaan, peloissaan.
Jotkut nuoret työntekijät alkavat itkeä.
Pelko johtuu siitä, ettei tiedä mitä on tekeillä.
Tässä vaiheessa kotona televisioita katsovat -
tietävät enemmän kuin kongressin jäsenet.
Näkymät ovat kaoottiset kongressirakennuksen sisällä.
Kun nämä mielenosoittajat ryntäsivät oville ja pääsivät sisään,
toimittajat ja lainsäätäjät linnoittautuivat -
eri huoneisiin, toimistoihin, piilopaikkoihin ja lukitsivat ovet.
Kuulee, miten meteli lähestyy koko ajan.
Kyse on selvästi väkijoukosta lähtevästä äänestä.
Silloin tunsin murtuvani sisäisesti.
Jukra. En tiedä, mitä ovien toisella puolella on.
Ja onko tilanne niin paha, ettemme enää voi suojella istuntosalia.
Lähetin enolleni tekstiviestinä testamenttini, varmistaakseni,
että tyttärestäni huolehditaan hänen haluamallaan tavalla.
En halua vanhempieni tietävän tarkemmin vallitsevasta tilanteesta.
En itkenyt, enkä murtunut.
Mutta valmistauduin siihen, mitä sitten tapahtuisikin.
Rukoilin voimia. Joten... Pieni hetki.
Kuulin kovaäänistä hälinää vasemmalla puolellani.
Näin ihmisten yrittävän päästä sisälle.
Oikealta kuului meteliä. Sieltäkin yritettiin tulla sisälle.
Tässä vaiheessa ihmiset parveilivat ja rynnivät samaan aikaan.
Silloin linjamme petti täysin länsipuolen alatasolla.
Työntäkää! Työntäkää!
Minun oli tehtävä päätös. Emme voi pitää asemiamme. Pitää perääntyä.
Käännyin kaikkien näkemieni poliisien puoleen sanoen:
"Mennään. Noustaan ylös. On mentävä ylemmäs, pois täältä."
Cruiser 50, olemme menettäneet linjan! Menetimme linjan!
Kaikki poliisiviranomaiset, perääntykää ylätasolle!
Perääntykää ylätasanteelle. Mahdollisimman pian!
Kaikki poliisit takaisin ylätasanteelle!
Poliiseilla ei ole tapana antaa periksi, joten päätös oli vaikea.
Kun alamme perääntyä,
väkijoukko uskoo olevansa voitolla.
"Paetkaa, nynnyt! Häipykää täältä. Menkää kotiinne. Te hävisitte."
Näen alaisiani ja annan heille ohjeita radiopuhelimella.
"Käyttäkää portaikkoa. Nyt mennään."
Viittoilen menemään portaisiin ja hoputan heitä.
Odotan viimeistä poliisia, jonka näen ja johon yletän koskettamaan.
Nappaan hänestä kiinni ja kirjaimellisesti nostan ylös -
vyön takaosasta. Yritän saada hänet portaita ylös.
Ja aivan kannoillamme väkijoukko kiipeää portaita ylös.
Olen vastuussa satojen poliisien hengestä.
Olen vastuussa siitä, että väkijoukko pidetään poissa -
isosta, valkoisesta rakennuksesta takanani.
Otin joitakin resursseja, joita alun perin sain.
Komentaja Kyle poistui viedäkseen kyseiset poliisit sisälle.
Saavumme länsiterassin portaiden yläpäähän.
Siellä on ovi Tunneliksi kutsumaamme paikkaan.
Se ovi näkyy yleensä virkaanastujaisten aikana.
Presidentti tulee sitä kautta.
Käytävä näyttää siistiltä, puhtaalta.
"Tämä on Amerikka. Täältä presidentti tulee ulos."
Sullouduimme sinne, suljimme ovet ja lukitsimme ne.
Olin Capitolin poliisivoimissa. Aloitin urani siellä.
Luulin aina, että ovet kestävät luodit, pommit.
Ja etteivät ne tuhoudu.
Siksi ajattelin, että saisimme pienen hengähdystauon.
Sitten 30 sekuntia myöhemmin joku kaveri, en tiedä mitä hän käytti...
Mies särki ikkunalasin noin vain. Hän kurotti ja avasi lukon.
Ja sitten olikin täysi rähinä taas päällä.
Komentaja Kyle oli korkea-arvoisin poliisi, joka joutui kahinaan mukaan.
Hän otti komennon, ohjat käsiinsä.
Hän järjesti joukot niin hyvin kuin oli mahdollista.
Käytävä on todella kapea.
Luulen, että leveys on vain kolmisen metriä.
Asetuimme asemiin sinne. -Suunnitelma oli yksinkertainen.
Olemme rivissä. Pahiksia ei päästetä sisään.
Mennään. Esteet pois tieltä.
He ovat yhtä tiiviissä rykelmässä kuin me. Takana näkyy vain ihmisiä.
Ihmisiä. Aina vaan lisää ihmisiä.
Se oli kauhea painajainen. Se oli painajaista.
Työntäkää! Työntäkää!
Luulin, että kohtamme oli ainut murtumisvaarassa oleva.
Ajattelin, että tämä oli se, Alamo.
Viimeinen asemamme. Jos he tulevat sisälle, peli on menetetty.
USA! USA! USA!
Tuoreimmat uutiset idästä, maan pääkaupungista,
missä vallitsee täydellinen kaaos juuri nyt.
Satoja, ellei tuhansia, mielenosoittajia -
kongressitalon portailla. Jotkut ovat jo sen sisällä.
Olemme nähneet videolta heidän tappelevan poliisien kanssa -
rakennuksen sisällä. Emme tiedä tarkasti,
mitä heillä on mukanaan, tai mikä on tarkoituksena.
KELLO 14.37
Onko tämä senaatti?
Kop, kop. Me olemme täällä.
Missä hitossa he ovat?
Missä he ovat?
Kun nyt olemme täällä, voimme yhtä hyvin pistää hallituksen pystyyn.
Istukaa, hyvät ihmiset! Istuutukaa.
Hemmetin Nancy Pelosi.
Missä hitossa Nancy on?
Mahtavaa. Mukava nähdä teitä. Olette kunnon isänmaanystäviä.
Katsokaa. Ted Cruzin vastalause Arizonan äänestyksestä.
Hän aikoi pettää meidät. -Ihan totta?
Vastalause Arizonan osavaltion ääntenlaskua vastaan.
Voinko ottaa kuvan? -Ei. Se on hyvä asia.
Hän on meidän puolellamme.
Istun tällä tuolilla, koska Mike Pence on petturi.
Nyt kun olette tehneet sen, voitteko poistua?
Kyllä, sir. -Arvostaisin sitä kovasti.
Me rakastamme poliiseja.
Se on vain ajan kysymys. Oikeus voittaa.
Kun te valmistaudutte, minä rukoilen.
Kaikkivaltias Jumala, pyydämme, että annat rauhan, jos voit...
Kongressitalon kappalainen astui puhujakorokkeelle ja johti rukousta.
Kaikkivaltias Isä, pelasta meidät.
En ole varma, sanoiko hän ''pelasta meidät''. Se kuulosti samanlaiselta,
joka sanotaan laivan ollessa vaarassa upota.
Eric Swalwell katsoo minua.
Hän sanoo: "Mikä tämä on?
Viimeinen voitelumme?"
Ajattelen ihan samaa. Miksi me rukoilemme?
Meidän on valmistauduttava.
Pitää löytää aseita. Kun he ovat täällä,
he kukistavat meidät. Meidän on pystyttävä taistelemaan.
Eikä siellä ollut mitään. Näin vain kyniä.
Sanon hänelle: "Ota kynä ja ole valmiina."
Entisenä poliisina katson alas etsien aseitani,
joita olen kantanut kauan vyötärölläni.
Nyt siellä ollut mitään.
Ei ole mitään pamppua, tai asetta. Siellä ei ole mitään.
Mitä voin käyttää aseena? Ja minä mietin avaimiani.
Mieheni sanoo minulle: "Kanavoi sisäistä texasilaistasi.
Kanavoi sisäistä Elizabeth Jenningsiäsi."
Se on viittaus televisiosarjaan The Americans.
Sanoin: "Hiukset ovat jo ponihännällä ja minulla on kynä kädessä.
En aio antautua ilman, että joku saa kynän kurkkuunsa."
Näin selviämme stressitilanteista, mustalla huumorilla.
Halusin hänen tietävän, että olin siinä mielentilassa.
Ja pärjäisin kyllä.
KELLO 14.38
Lopulta toinen poliisi saapuu mukanaan M-16-ase.
Meillä on turvallinen reitti poistua.
He sanoivat, että kaikki evakuoidaan. Meidän on lähdettävä heti.
Turvamiehet alkavat siirtää kaikkia pois istuntosalista.
Mutta kävi yhä ilmeisemmäksi, että he olivat unohtaneet sen,
että lehterilläkin oli yli parikymmentä henkilöä.
Ja ne meistä, jotka istuvat lehterillä, sanovat kirjaimellisesti:
"Entä me? Olemme yhä täällä ylhäällä!''
USA! USA! USA!
Kävelimme käytäviä pitkin ja saavuimme poliisirivin luokse.
Heitä ei ole paljon. Näen vain kymmenkunta.
USA! USA!
Väkijoukko vain kasvoi takanani.
Me haluamme Trumpin! Haluamme Trumpin!
Tämän käytävän päässä oli ovi, suoraan edessä.
Koska poliisi oli asemissa siellä,
eikä halua mielenosoittajien menevän siitä ohi,
ajattelen, että ehkä tämä on yksi istuntosaleista.
Antakaa periksi.
Tämä ei pääty hyvin, pojat. Loppu ei ole hyvä.
En tiedä, montako takanani on. Väkeä on niin kauas kuin näen.
Kun väkijoukko päättää lähteä, poliisi ei voi pysäyttää sitä.
Nyt se alkaa. Se alkaa.
Se alkaa. Minähän sanoin, että he lähtevät.
Joukko vain vyöryy eteenpäin.
He alkavat hakata ovea, yrittäen päästä sen läpi.
He potkivat, heittäytyvät sitä vasten. He yrittävät hajottaa sen.
1776, muru! USA! USA!
Ovet alkoivat täristä rajusti. Ihmiset hakkasivat ovia.
''Päästäkää sisälle."
Avatkaa ovi!
Se on ahdistavin koskaan kuulemani ääni.
Ihmiset yrittävät tunkeutua
Yhdysvaltain edustajainhuoneen pääovelle.
Kaikki ryntäävät laittamaan huonekaluja ovelle, turvaamaan sitä.
Sitten poliisit käskevät kaikkien perääntyä.
Heillä oli aseet esillä.
Lopettakaa varastaminen! Lopettakaa varastaminen!
Seurassani oli kongressin jäsen, Markwayne Mullin.
Koronan vuoksi salissa on käsidesinfiointiaineita.
Niiden telineissä on puiset pohjaosat.
Katson häntä. Hän kiskoo desinfiointiainetelineen irti.
Kysyin: "Max, mitä aiot tuolla tehdä?"
Hän vastaa: "Se on aseeni."
Huomasin toisen telineen käytävän toisella puolella.
Niinpä lähdin irrottamaan sitä.
Perääntykää! Menkää pois oven luota!
Alhaalla salissa 80 - 90 % väestä on jo poistunut, tai poistumaisillaan.
Siellä oli pari kongressin jäsentä sekä poliiseja tukkimassa keskiovea.
Seisoessani siellä, lasi alkaa juuri särkyä.
He rikkoivat lasin.
Lasista lähtevä ääni ja se voima, jolla lasi tuli sisään...
Se oli hyvin rajua.
Hajottakaa se! Hajottakaa se!
Pysykää kaikki matalana.
Pysykää matalana.
Hajottakaa se! Hajottakaa se!
Eräs republikaanien jäsen kumartuu, katsoo ja sanoo:
''Voin puhua näille ihmisille. Olen yksi heistä."
Katsoin häntä ja sanoin: "Olet hullu. Nämä ihmiset ovat järjiltään.
He hyökkäävät kimppuumme. Ei ole väliä, millainen republikaani olet.
Riittää, että olet kongressin jäsen. Me olemme sisällä, he eivät."
Eräs nuori mies katselee lasin läpi ja sanoo:
"Olet Texasista! Sinun pitäisi olla kanssamme!"
Vastaan: "Ei, herra. En voi tukea sitä, mitä teette nyt.
Olemme täällä tänään hoitamassa työasioita.
Tämä on pyhä paikka. Tämä on Yhdysvaltojen edustajainhuone.
Häiritsette sitä, mitä yritämme tehdä.
Tekonne on epäamerikkalaista, ja teidän on lopetettava se.
Teidän on lopetettava tämä välittömästi,
koska henkilöt vasemmalla ja oikealla puolellani,
Capitolin poliisit, ovat vetäneet aseensa esiin.
Jos ettet tottele, nämä henkilöt voivat surmata teidät, ampua teidät."
Tilanne oli melko intensiivinen.
Jos he olisivat tulleet sisään... Aseet oli jo vedetty esiin.
Se olisi voinut olla verilöyly.
He yrittävät yhä, mutta he eivät pääsisi sisään.
Niinpä osa väkijoukosta poistui, ja jatkoi matkaa käytävää pitkin.
Istun puhemiehen tuolilla. Olo on kuin Titanicin kapteenilla.
Minun pitäisi jäädä sinne, kunnes kaikki poistuvat.
En tiedä, onko niin kirjoitettu jonnekin. Siltä minusta tuntui.
Pari henkilöä tuli luokseni ja kehotti lähtemään,
joten lähden pois ja käännyn.
Näen kolme poliisia ovien ulkopuolella.
Siellä oli iso, vihainen väkijoukko.
Minulla on veitsi.
He ovat lähdössä. -He lähtevät.
He lähtevät!
He ovat lähdössä. He lähtevät.
He olivat 15 metrin päässä edustajista.
Jos he pääsevät läpi, tilanne on paha.
Kyse ei ole kourallisesta mielenosoittajia,
ojentamassa lentolehtistä.
Siellä on poliiseja aseet esillä. Väki takoo lasia paljailla nyrkeillä.
Ja jossain vaiheessa lasi särkyy.
Katson ovea nyrkeillään takovien ihmisten kasvoja.
Jos minulta olisi kysytty, miltä viha näyttää...
Se näyttää siltä.
Kaikki salin alaosassa olleet oli saatu evakuoitua.
Ja me olemme täällä. Istumme vain täällä.
Rakennusta evakuoidaan, eikä meillä ole paikkaa minne mennä.
Takanamme olevalta käytävältä kuuluu ääniä. Emme voi mennä sinne.
Emme pääse istuntosalin alaosaan.
Olemme siis jumissa. Loukussa.
Hajottakaa se! Hajottakaa se!
Emme halua satuttaa teitä. Haluamme vain mennä sisälle.
Näin väkijoukon edessä. Siellä on pattitilanne.
Ihmiset ovat jumissa, yrittäen päästä poliisien linjasta läpi.
Siellä oli paljon huutoa, melua.
Mitä hittoa?
Sitten, en ole varma miksi, mutta poliisi siirtyy sivuun.
Mennään. Hajotetaan tämä. Hajotetaan tämä.
Hajottakaa se.
Mennään eikä meinata!
Menen paikalle. Siellä on useita poliiseja. Aseet ovat esillä,
osoittaen aulan vastakkaisella puolella olevia ovia.
Tuolla on ase! Tuolla on ase! -Hänellä on ase!
Ehdin juuri nähdä, miten yksi poliiseista laukaisee aseensa.
Tuo kuulosti ihan laukaukselta.
En tiedä, mitä hän ampuu. Oletan uhkia olevan useita.
Huudan: "Mikä on tilanne?"
Joku sanoo, että siellä on ammuttu. Siellä on joku lattialla.
Perääntykää! Perääntykää!
Kuulen huutoa: "He ampuivat häntä. Häneen osui. Hän kuolee."
Sinä teit sen! Hän kuoli!
Sinä teit sen! Sinä teit sen! -Te ammuitte hänet!
Työnnyin huoneen etupuolelle.
Katsoin alas, ja lattialla makasi nainen.
Hänen suustaan tuli verta.
Hänen tilansa näyttää todella huonolta.
Naisen ympärillä on poliiseja, jotka yrittävät pelastaa hänet.
Kun turvaudutaan tappavaan voimankäyttöön,
tilanne on kärjistynyt aivan toiselle tasolle.
Perääntykää. Hän kuolee.
Näkee, että poliisit pelkäävät yhä väkijoukkoa.
He keskittyvät naiseen, yrittäen pelastaa tämän hengen.
Mutta he pitävät silmällä väkijoukkoa.
Se voi käydä päälle koska tahansa.
Poliisit käskevät ihmisiä antamaan heille tilaa.
Hän tarvitsee apua. -Perääntykää!
Emme pysty pelastamaan häntä. Menkää kauemmas.
Emme voi pelastaa häntä, jos olette tiellä. Perääntykää!
No niin. Antakaa tietä.
Naisen kantamista varten käytävällä tehdään tilaa.
Hänet kannettiin alas portaita.
Luulen kaikkien järkyttyneen siitä, että tilanne eteni siihen pisteeseen.
Mitä helvettiä?
Ase laukeaa.
Oletan, että samanlaista on tulossa vielä lisääkin.
Joten tässä vaiheessa olen peloissani.
Minä vain tärisen.
Pysykää kaikki matalana! Pysykää matalana!
Poistakaa rintamerkit. -Rintamerkit pois.
Jotkut suosittelivat rintamerkkien poistamista.
Niistä meidät tunnistetaan kongressin jäseniksi.
Tiesin, että jos he tulevat ovien läpi ja jahtaavat meitä,
meidät tunnistettaisiin helposti rintamerkeistämme.
Poistin rintamerkkini. Moni muukin teki samoin.
Soitan vaimolleni.
Se oli koko jutun vaikein hetki.
Heti kun kuulen vaimoni äänen -
ja yritän puhua, pystyn hädin tuskin puhumaan.
Se johtuu siitä, että mieleeni tulee,
että soitan nyt sen puhelun. Puhelun, jonka kaikki tietävät.
Puhelu rakennuksen 80. kerroksesta.
Puhelu lentokoneesta, joka on putoamassa. En tiedä.
Mielessäni haluan muuttaa mielentilani -
niin sanotuksi Ranger-tilaksi, tai taistelutilaksi.
Soitan vaimolleni ja sanon: "Kongressitaloon on tunkeuduttu.
Meidät on piiritetty. Ei ole ulospääsyä."
Vaimoni toteaa: "Älä yritä leikkiä sankaria. Sinulla on nyt perhe."
Kuulen kaikkien muiden puhuvan läheisilleen.
Käyn siinä vaiheessa itse läpi henkistä kamppailua.
Soitanko lapsilleni, jotta he kuulisivat ääneni?
Että kuulen heidän äänensä?
Vai enkö soita heille, koska en halua heidän huolestuvan?
Päätän, että minun on puhuttava lasteni kanssa.
Yritin oli olla järkyttämättä heitä.
Ennen kaikkea en halunnut heidän järkyttyvän.
Niinpä sanon: "Olen kunnossa. Selviän kyllä."
Poikani vastasi: "Mitä tarkoitat sillä, että selviät?
Voimme kuulla laukauksia, särkyvän lasin ääniä."
Se oli ensimmäinen kerta, kun tajusin,
että he voivat nähdä, mitä on tekeillä.
Heti sen jälkeen luulin, että olin...
Heti puhelun jälkeen luulin saavani sydänkohtauksen.
Rintakehä tuntui lähtevän irti. Sydän hakkasi todella kovasi.
En tajunnut, että ympärilläni olevat ihmiset...
He huomasivat järkytykseni.
Luulin pitäväni tunteeni piilossa. Tunsin jonkun ottavan kädestä kiinni.
Katsoin taakseni. Se oli Jason Crow.
Hän silitti kättäni ja sanoi: "Ei sinulla ole hätää."
En ole varma, uskoinko sitä, mutta juuri niin pitikin sanoa.
Tulemme hissistä aseet kädessä.
Kävelemme käytävää pitkin gallerian sisäänkäynnille.
Käytävä on täynnä väkeä. Meitä on vai me kolme.
Ajattelen, että nyt on paha paikka.
Huudan ihmisille: "Menkää maahan! Maahan, nyt heti."
Ihmiset tekivät niin. Yksi miehistä huusi:
"Älkää ampuko. Minulla on kaksi veistä."
Kumarrun ja alan tutkia häntä.
Hänellä on kaksi linkkuveistä.
Taskulinkkareita. Mutta terät olivat tarpeeksi pitkät vahingoittamaan.
Hänellä oli mukanaan myös nippusiteitä.
Joku alkaa hakata ovea takanamme.
Yksi poliiseistamme menee avaamaan ovea.
Me sanomme: "Hetkinen. Ethän sinä tiedä, kuka siellä on."
Poliisit laittavat aseensa valmiiksi. Eli he eivät tiedä, kuka siellä on.
Onko siellä mellakoitsijoita vai pelastusryhmä.
Jos minulla olisi pahoja aikeita ja haluaisin sisään, koputtaisin.
Jos haluaisin ihmisten avaavan oven sanoisin: "Poliisi."
Sanon: "Älä avaa ovea! Mistä tiedät poliisiksi?"
Ajattelen itsekseni: "Ihan totta? Eikö teillä ole jotain salakoodia?"
Jotain tällaista...
Jotain, josta tietää, että siellä on poliisi.
"Älä avaa. Et tiedä, kuka siellä on."
Yksi poliiseista, ase valmiina, avaa lukituksen.
Hän kurkistaa ovesta ja varmistaa, että siellä on pelastusryhmä.
Ovi aukeaa... -Ja he käskevät meitä: "Menkää."
Kun pääsemme käytävälle, näen oikealla -
poliiseja, joilla on aseet esillä.
Osa väkijoukosta on lattialla, kasvot alaspäin. Heitä pidellään aloillaan.
KELLO 14.53
Menkää taaksepäin käytävällä! Älkää tulko eteenpäin. Perääntykää!
Ei unohdeta, mitä presidentti sanoi pari tuntia sitten
Ellipsen tilaisuudessa, täällä Washingtonissa.
Hän kertoi paikallaolijoille, kannattajilleen:
''Ette ikinä saa maatamme takaisin heikkoudella.
Teidän on osoitettava voimaa, oltava vahvoja."
Näin hän kannusti heitä marssimaan kohti Capitolia.
Niin he ovat tehneet. He eivät pelkästään marssineet.
He ovat kongressitalon sisällä vaarantaen monia ihmishenkiä.
Kenen talo? -Meidän talomme!
Myrsky on täällä.
Takaisin! Pysähtykää. Perääntykää!
En saanut yhteyttä radiopuhelimella. Liikaa liikennettä. Käytin puhelinta.
"Tarvitsen apuvoimia tai häviämme."
Hän vastasi: "Sinnitelkää. Meillä ei ole ketään juuri nyt."
En voinut uskoa sitä.
He eivät ymmärrä, että meillä, 30 hengellä,
on vastassa tuhansia ihmisiä. Lopetin puhelun.
Sanoin väelleni, että sinnitellään. Apua tulee. Jouduin valehtelemaan.
En halua heidän olevan yhtä lannistunut kuin itse olin.
Etenen sinne, hitaasti. Yritän olla mahdollisimman huomaamaton.
Väkijoukko vie mukanaan, halusi tai ei.
Siellä oli niin ahdasta, että oli pakko liikkua muiden mukana.
Sitten he alkoivat tehdä edestakaista liikettä.
Siellä on poliisi kaasunaamarinsa kanssa.
Joku mies tarttuu siihen.
Hän yrittää repiä kaasunaamarin poliisin kasvoilta.
Mies tenttaa poliisia: "Kerro nimesi, kusipää."
Kerro nimesi, kusipää! Mitä?
Poliisit huutavat taaempana.
"Lopeta! Mitä oikein teet? Lopeta!"
Apua!
Poliisi oli puristuksissa. Häneen sattui. Suusta tuli verta.
Luulen, että hänet kiskottiin pois sieltä sen jälkeen.
Viekää hänet taakse. Viekää hänet.
Laitetaan uutta verta eturiviin!
Sitten väkijoukko hyökkää heidän kimppuunsa, yrittäen päästä sisälle.
Esimieheni tulee ja sanoo, että pitää löytää länsiterassin ovi.
"Meidän on mentävä sinne. Komentaja Kyle on tuolla alhaalla."
Kokoan noin parikymmentä miestäni. Lähdemme liikkeelle. Talo on sokkelo.
Menemme alas ja siellä on MPDC:n poliisivoimien väkeä,
ja Capitolin poliiseja. He ovat kuin rökityksen jäljiltä.
He näyttävät uupuneilta.
Kuin maaliviiva kilpailussa, johon kukaan meistä ei harjoitellut.
Katselen miehistöäni. He ovat hyvin nuoria, suurin osa.
Ikää on 20 - 25 vuotta. Käsken heitä menemään apuun.
He menevät. 20 sijaan käytävällä on nyt 40 poliisia.
He olivat kuin pakkelia reiässä. Se ei riittänyt.
Minä menen ovelle.
Se on ylempänä, joten sieltä voi nähdä väkijoukkoon.
Siellä on edelleen tuhansia ihmisiä.
Räyhääviä, vihaisia ihmisiä, jotka haistattelevat meille.
Kiskokaa kytät ulos! Kiskokaa kytät pihalle!
Meille haistatellaan.
"Pois tieltä, niin ei tarvitse satuttaa. Tapamme teidät.
Nekrut saa valtaa ja luulette voivanne tehdä mitä vaan."
Ajattelen: "Kutsuiko hän minua nekruksi?"
"Minäkö? Olipa epäkohteliasta."
Ja osa minusta ajattelee: "Sano se uudestaan."
Yritän antaa toipumisaikaa. Vammoista huolimatta on jatkettava.
Niinpä juoksin loukkaantuneiden poliisiemme luo.
Nostin heidät ylös ja laitoin takaisin taistelemaan.
"Tiedän, että olet loukkaantunut,
mutta sinun on palattava takaisin."
Heidät vain nakattiin takaisin lihamyllyyn.
Se oli hyvin vaikea asia tehdä henkisesti.
01:40:43.120 -- 01:40:45.120 Saavumme salaiseen paikkaan.
Kaikki saapuvat samoihin aikoihin.
Näemme suurelta näytöltä,
mitä Capitolilla tapahtuu.
Miten väkivaltaista meno olikaan, miten vihainen väkijoukko oli.
Ja mitä Capitolin poliisit joutuivatkaan kohtaamaan.
Ja kaikki, jotka olivat estämässä joukkoa pääsemästä sisälle.
Chuck Schumer ja minä laitamme julkisen lausunnon presidentille.
Hän ei kiinnitä muuhun huomiota.
Se epäonnistui. Emme saaneet häntä suostuteltua tekemään jotain.
Siellä oli johtohenkilöt molempien puolueiden osalta,
edustajainhuoneen ja senaatin.
Meillä on monenlaisia toimia meneillään puhelimitse.
Chuck ja minä puhuimme Virginian kuvernöörille ja Steny Marylandiin.
Kysymme: "Onko kansalliskaartinne valmis tulemaan?"
Sanoin: "Larry, kongressitalo on piiritettynä,
Marylandin kansalliskaarti on lähetettävä."
Hänen vastauksensa oli: ''Kyllä, olemme valmiita siihen.''
Hän totesi, että hänen piti ottaa yhteys puolustusministeriöön,
eikä hän saanut lupaa tehdä niin.
Meidän on saatava väkivalta loppumaan.
Se tapahtuisi vain kansalliskaartin avulla.
Puhuimme myös puolustusministerille.
"Herra ministeri, teidän on lähetettävä joukkoja heti."
Hänen vastauksessaan ei kuullut asian olevan kiireellinen.
"Niin. Tutkimme asiaa. Ajattelemme sitä.
Yritämme lähettää apua. Ymmärrämme ongelman."
Mutta ei ollut mitään: "Asia hoidetaan."
Me tulemme hakemaan sinut, Nancy!
Tulimme tapaamaan pettureita!
KELLO 15.30
Tiedän, että kuvat, joita otamme, ovat yksi tärkeimmistä tavoista -
ihmisten saada tietää, mitä sisällä tapahtuu.
Vaikka mitä tapahtuisi, minun on jatkettava.
Tapaan kollegani Jimin. Näemme joidenkin mielenosoittajien -
menevän sisään ja ulos Nancy Pelosin toimistoon.
Pelosin toimisto!
Onko hän siellä?
Voi hitto! -Katsokaa. Hänen sähköpostejaan.
Tämä on normaalisti osa rakennusta, jonne ei voi edes kurkistaa,
ilman että poliisi komentaa poistumaan.
Te pelokkaat pikku demokraattipaskiaiset.
Taidan pitää uudesta ruokapöydästäni.
Suuri osa toimistosta oli jo vandalisoitu.
Ihmiset penkovat paikkoja, etsien matkamuistoja.
Puhemies Pelosi on urheilufani. Tavaroita on kaikkialla.
Eräs henkilö tulee luokseni, ottaa baseball-pallon hyllystä.
Hän kysyy: "Onko sinusta okei, jos otan tämän?"
Sitten sisään tulee mies Amerikan lippu kädessään.
Vyöllään hänellä on mielestäni jättimäinen sähköruoska.
Se on itse asiassa tainnutusase.
Mies laskee lippunsa varovasti pöydälle.
Hän istuu työpöydän ääreen ja nostaa jalat ylös.
Hän tutkii työpöydän laatikoita ja katsoo tietokoneen näyttöä.
Hän pitää kädessään postia, jossa on Nancy Pelosin allekirjoitus.
Hän ottaa kuvia, ikään kuin todisteeksi.
"Tämä on Nancy Pelosin toimisto. Olen täällä."
Tässä vaiheessa Jim ja minä olemme saaneet tarpeeksemme.
Meidän on löydettävä paikka, minne voimme mennä turvaan.
Selvisimme vihdoin ulos. Meitä evakuoidaan.
Olimme jumissa lehteritasolla,
kun mielenosoittajat ryntäsivät istuntosaliin.
Monet muut edustajat pääsivät jo pois.
Nyt mekin pääsemme lopulta pois. Evakuointi menossa.
Pääsemme turvahuoneeseen.
Se todella iso huone.
Siellä on jo ehkä yli sata kongressin jäsentä.
Se on ensimmäinen kerta, kun monet meistä huokaisevat helpotuksesta.
Saavumme sinne viimeisinä, ja siellä vallitsee kaaos.
Kukaan ei tiedä, mitä teemme, kuinka kauan olemme siellä.
Tai mitä seuraavaksi tapahtuu.
En nyt yritä politikoida.
Annan asian olla, mutta arvostan teitä.
Hän on mukava nainen.
On tammikuu 2021.
Korona on yhä ajankohtainen asia.
Siellä on paljon väkeä ilman kasvosuojaimia.
Luulen, että se vain lisäsi huolta kaikkien osalta.
Jukra. Evakuoimme tilat.
Saimme ihmiset sinne.
Ja nyt olemme...
kutsuin sitä "korona-boolimaljaksi" koomisena kevennyksenä.
Koska tilanne on sellainen: "Ai niin, pandemiakin on menossa."
Sillä hetkellä on vaikea ymmärtää, että tilanne ei ole vielä ohi.
Pääsin pois, mutta rakennus ei vielä ole turvassa. Pysymme huoneessa.
Ensin ajattelin tilanteen olevan ohi. Ei todellakaan ole.
Kyseessä ei ollut rikkomus. Se oli piiritys. Meidät vallattiin.
Satoja ihmisiä vyöryi sisään. Se oli hämmästyttävää.
Se oli myös pelottavaa. Olin hyvin huolissani Tabithasta ja Hankista.
Vähitellen äänet heikkenevät, vaimenevat.
Sanon Tabithalle ja Hankille,
että he voivat tulla esiin nyt.
Tuijotamme vain toisiamme, eikä sanoja ole.
Sitten oveen koputetaan.
"Capitolin poliisi. Tulimme auttamaan."
Luulen, että se oli minulle se hetki, jolloin tunsin selviytyneeni.
Sain viestin, että he ovat poliisin seurassa ja tulossa luokseni.
Se on tuskallinen ajanjakso,
koska tiedän, että he ovat nyt tuon huoneen ulkopuolella.
En tiedä, onko koko reitti turvallinen.
Mutta he saapuivat 10 - 12 minuuttia myöhemmin.
Menemme takahuoneeseen, ja Jamie näkee heidät.
Seuraa yhteishalaus, kyyneleitä, itkua.
Jamie melkein tärisee,
koska hän löysi lapsensa.
On vaikea kuvailla, miltä se tilanne tuntuu.
Tunnetila on hyvin voimakas.
Minä vain kiedoin käsivarteni Tabithan ja Hankin ympärille.
En ole edes kongressirakennuksessa töissä, vaan toisessa rakennuksessa.
Minun ei olisi pitänyt olla siellä. Eikä vain minun,
hänen lastensakaan ei olisi pitänyt olla siellä.
Satuimme olemaan 15 metrin päässä istuntosalista kapinapäivänä.
Ja kongressiedustaja sanoi jotain sellaista kuin:
"Ei ole hyvä päivä ottaa lasta töihin mukaan."
Kenen talo? -Meidän talomme!
Kenen talo? -Meidän!
Maanpetos!
Rotundan ulkopuolella oleva alue on täynnä ihmisiä.
Eräs mies lähestyy ja sanoo: "Teemme tämän teidän vuoksenne.
Mustien pitäisi olla täällä kanssamme.''
Totesin hänelle:
''Niin kauan kuin tässä maassa on ollut afroamerikkalaisia,
meiltä on riistetty äänioikeudet,
meitä on orjuutettu, meiltä on viety oikeudet.
Kaiken tämän aikana meillä ei ole koskaan ollut mielessä tulla tänne -
ja tehdä jotain niin naurettavaa ja niin etuoikeutettua,
ja niin epäamerikkalaista kuin mitä te teette juuri nyt.
Älkää katsoko minua ja sanoko, että teette tämän minun vuokseni.
Olen palvellut maatani, palvellut sitä kunniallisesti,
ja palvelen sitä alati.
Se mitä te teette, ei ole maanne palvelemista.
Olette pettureita. Älkää ajatelkokaan muuta, kun seisotte täällä."
Kenen talo? -Meidän talomme!
Kenen talo! -Meidän!
Kenen talo? -Meidän talo!
Kenen talo? -Meidän!
Kenen talo? -Meidän talomme!
Rotundassa eräs mies hokee iskulauseitaan. Haluan haastatella.
Anteeksi, mutta mitä yritätte tehdä? Mitä yritätte tehdä?
Näytetään näille, kuka on kuka.
Kysyn häneltä, yrittikö hän häiritä. En ehtinyt kysyä, kun hän...
Emme ole täällä vahingoittamassa ketään.
Kerromme vain heille, että meitä on miljoona, tai enemmän,
jotka tulevat tänne, jos tarve vaatii.
Yritin haastaa hänet siitä,
mitä Donald Trump voisi ajatella Capitolin tapahtumista.
Mies ei voi vastata. Hän osoittaa yhteen suuntaan.
Se on poliisi. Varokaa, poliisi tulee.
Huomaamme, että poliiseja on tulossa ympäri rotundaa.
Olen pelkkää vihaa. Vihainen.
Vallitseva tunnetila on viha.
Kongressitalo on vastuullamme. Se on meille tavallaan pyhä.
He joutuivat ohittamaan monta poliisia tullessaan.
Olen vihainen ja sanon kollegoille: "Oletteko te vihaisia?
Minä olen, ja on aika mennä valloittamaan Capitol takaisin."
Seisomme rinnallanne. -Ette juuri nyt. Olette tiellä.
Ei, itse olette tiellä! -Capitolin poliisi, mennään!
Sain 246 tikkiä päähäni Irakissa, kusipäät.
Joukko MPDC:n poliiseja on täydessä mellakkavarustuksessa.
Näky ilahduttaa, koska he kaikki näyttävät -
puoli metriä minua pidemmiltä.
He käyttäytyivät kuin rakennus olisi heidän. Se oli mahtavaa.
Mielenosoittajat eivät liiku. Olemme seinää vasten. Poliisit ovat tulossa.
Otteet ovat aiempaa rajumpia. Poliisi ottaa tilannetta hallintaan.
Heillä on pamput. He yrittävät työntää Trumpin kannattajia takaisin.
Meidän saatetaan luulla kuuluvan heihin.
Jäämme nujakan sekaan.
Odota. Meidät hakataan! Helvetti.
Yhdessä vaiheessa vieressäni on MPDC:n poliisi.
Joku tarttuu hänen pamppuunsa. He käyvät kamppailua siitä.
Lopulta se kiskaistaan poliisilta. Se singahtaa väkijoukkoon.
Hän katsoo minuun. "Menetin pamppuni!"
Totesin siihen: "Sinulla on vielä Starsky ja Hutch, mennään!"
Ihmiset ovat taas ryhmänä. Me puristumme siellä.
Laura on puristuksissa. Yritämme pysyä yhdessä ja selvitä.
Jossain vaiheessa, poliisin työntäessä -
mielenosoittajat liikkuvat ja me siinä mukana.
Laura menee edelläni ja ohjaa minua kohti uloskäyntiä.
Lähdetään pois.
Tällä hetkellä mielenosoittajia ovat edelleen kongressitalolla.
NBC Newsin saamien tietojen mukaan Capitolin poliisi -
ja MPDC:n poliisivoimat tyhjentävät yhdessä rakennusta.
Miten se onnistuu, siitä meillä ei ole tarkempaa tietoa nyt.
Poikkeuksellisesti ja ilman mitään selitystä,
Yhdysvaltojen presidentti ei ole antanut lausuntoa.
Tuijotamme televisiota. Odotamme presidentin tekevän,
mitä presidentit tekevät tällaisina aikoina, eli rauhoittavan maan,
puuttuvan asiaan ja lähettävän apua.
Me katsomme ja katsomme.
Mielemme valtaa kasvava tunne, että olemme oman onnemme nojassa.
Näen Liz Cheneyn huoneessa. Tunnen hänet.
Olemme tavallaan kilpailijoita.
Hän on hyvin konservatiivinen republikaani, kova kannattaja.
Pidän häntä rehellisenä ihmisenä.
Hän on myös huoneen vanhin republikaanien edustaja.
Menen hänen luokseen ja sanon: "Liz, olet varmasti samaa mieltä.
Heti kun voimme ja saamme luvan,
meidän on marssittava takaisin edustajainhuoneen istuntosaliin ja...
Aioin sanoa: "Hoidamme homman ja vahvistamme vaalituloksen."
Hän pysäyttää minut, ja päättää lauseeni.
Sanon hänelle: "Virkasyyte on laitettava vireille heti.
Presidentti Trump on vaarallinen ja asetettava syytteeseen.
Hänet on tuomittava ja erotettava. Se on tehtävä nyt."
Okei. Liz Cheney sanoo näin.
Se saa tajuamaan hetken painoarvon.
Keskustelimme lyhyesti siitä, että väistyisimme.
"Se on ohi. He ovat jo sisällä.
Yritimme parhaamme, mutta he onnistuivat pääsemään sisälle."
Sanoin poliiseille:
"En tiedä, kuinka monta ihmistä yläkerrassa on. Ei mitään käsitystä.
Mutta tuhannet ihmiset yrittävät edessämme ulkona päästä sisälle.
Jos lähdemme, he tulevat emmekä saa heitä ulos. Jäämme tänne."
On hyvin hermostuttavaa miettiä: "Mitä teemme seuraavaksi?
Entä lopputulos?" Sitä yritimme selvittää.
"Miten tämä päättyy?" Se tuntui jatkuvan ikuisesti.
He eivät luovuttaneet. Me emme luovuttaneet.
Siirryn etulinjaamme.
Näen yhden poliisin jalat, kun häntä raahataan pois.
Ihmettelen, mistä on kyse.
Heillä on poliisi siellä.
Ylikonstaapeli Isaac kertoi, että väkijoukko vei yhden poliiseistamme.
Mietin, mitä teemme.
Emme todellakaan voi jättää kollegaa väkijoukon keskelle.
Mutta tiedostin myös sen, että ovella oli vain vähän poliiseja.
Kuka sinne lähetettäisiinkin, se olisi toivoton tehtävä.
Ajattelin, että hänet on saatava. Strategisesti en voinut tehdä mitään.
Olisin voinut lähettää poliiseja ulos.
Silloin olisi pitänyt ampua ihmisiä. Aseiden käyttö ei ollut järkevää.
Kestämätön idea.
Päätin, että menemme sinne. Otamme turpiin, jos se on tarpeen.
Aloimme laatia suunnitelmaa. Kuka menee ja miten toimimme.
Aioimme lähettää sinne ehkä noin kymmenen poliisia.
Piiritämme hänet ja tuomme takaisin.
Täällä on yksi. -Minulla on lapsia.
Onneksi hänet tuotiin takaisin ovelle -
ennen kuin ehdimme lähteä hakemaan.
Tule tänne. -Viekää hänet takaisin sinne.
Päästämme sinut menemään!
Me rakastamme teitä, kaverit.
Käännyn ympäri ja siinä hän on. Hän oli palannut.
Hän näyttää väkijoukon kynsissä olleelta.
Ei ole muuta tapaa kuvailla sitä. Häntä oli hakattu ja tainnutettu.
Tarvitsemme lääkintämiehen!
Ensiaputiimi heti!
Kahakassa meno oli useita kertoja niin kiivasta,
että luulin meidän häviävän. En uskonut meidän kestävän.
Olimme omillamme kauan. Se on pelottavinta.
Suorastaan kerjäämme apua, eikä kukaan auta meitä.
Siirryimme kongressitalon suojelusta selviytymään hengissä tunnelissa.
Kun poistuimme paikalta,
saimme ilmoituksen, että Trump oli tehnyt videon.
Hän kehottaa kaikkia palaamaan takaisin kotiin.
Tiedän tuskanne. Teitä on satutettu.
Tämä on rankkaa aikaa.
Koskaan ei ole ollut tällaista aikaa, missä on tapahtunut näin.
He vievät sen meiltä kaikilta.
Minulta, teiltä, maaltamme. Nämä olivat vilpilliset vaalit.
Mutta emme saa pelata tilannetta näiden ihmisten pussiin.
Tarvitsemme rauhaa. Menkää kotiin. Rakastamme teitä. Olette erityisiä.
Olette nähneet, mitä tapahtuu.
Miten kohdellaan sellaisia, jotka ovat hyvin pahoja.
Tiedän, miltä teistä tuntuu, mutta menkää kotiin, rauhassa.
Tuo näyttää ennalta nauhoitetulta! Tämä on meidän talomme.
Kello ei ole kuusi. Ei ole ulkonaliikkumiskieltoaika.
Trump ei... Tuo ei kuulostanut Trumpilta.
Kysyin kannattajilta, mitä he ajattelevat kuulemastaan.
Noudatetaanko Donald Trumpin ohjetta?
Heille se on valeuutinen. Trump ei voi sanoa niin.
Sitten näen Qanon-shamaanin portaissa.
Menen hänen luokseen vaivihkaa.
"Oletko sinä siinä kuvassa?" Hän vastaa myöntävästi.
Olin senaatissa. Istuin Bidenin tuolilla. Se oli hauskaa.
Hän oli hyvin ylpeä itsestään. Jatkan kyselyä.
Eikö poliisin töniminen, tuleminen paikalle ilman lupaa,
vie uskottavuutta viestiltänne?
Ei. Katsos, viesti on se, että globalistit ja kommunistit -
ovat soluttautuneet hallintoomme korkeimmilla tasoilla.
He ovat unohtaneet työskentelevänsä meille, kansalle.
Tänään heidän pomonsa saapui töihin.
Kysyn häneltä: "Mutta luuletko, että Donald Trump tukisi teitä,
kun toimitte näin, virkavaltaa, poliiseja vastaan?"
Sitten hän siteeraa Jeffersonia...
"Vapauden puuta on ajoittain ravittava -
isänmaan ystävien ja tyrannien verellä."
Olen hieman hämmästynyt siitä, mitä hän sanoo.
Niinpä kysyn, oliko se hänen mielestään tarpeellista.
Kukaan ei loukkaannu nyt.
Kukaan ei vastusta poliiseja.
Suunnitelmamme on osoittaa pettureille, kuka täällä määrää.
Kaikki ovat uupuneita. Rivistömme alkavat murtua.
Yritimme säilyttää linjamme.
Istuin lattialle ajatellen, ettei minulla ole enää mitään jäljellä.
Ja ettei mikään saisi motivoitua minua juuri nyt -
nousemaan ja palaamaan taisteluun.
Tiedän varmasti, että jos meidän pitäisi ampumalla raivata tietä,
useimmat meistä olivat valmiita siihen. Se kaikki oli ihan liikaa.
Jossain vaiheessa tulee vastaan raja,
sen suhteen, mitä voi sietää ihmisenä.
Ymmärtää sen, että on olemassa rajoja, kykyjä.
Poliisina ymmärtää, että meillä on erilaiset vaatimukset.
Mutta minä en kuole tällä käytävällä.
Kuulen koirien haukuntaa.
En voi mitenkään käsittää, miksi kuulen koirien haukuntaa.
Katson käytävälle oikealla puolellani.
Näen virkavaltaa Virginian poliisivoimista.
He juoksevat meitä kohti mellakkavarusteissaan.
Kuin tyhjästä, tämä jättimäinen ihminen ilmestyy. Todella suuri mies.
Hän kysyy: "Tarvitsetteko apuamme?"
Aivan kuin meri jakautuisi. 25 henkilöä ilmestyy paikalle.
Virginian osavaltion väki saapui.
En ole eläessäni nähnyt niin isoja kavereita. Näky ilahdutti minua.
Kun he ilmestyivät, ajattelin homman hoituvan.
Nyt halusin nousta ylös ja palata takaisin kamppailuun.
Meillä on uusia apuvoimia. Selviämme kyllä tästä.
Me voitamme tämän taistelun.
Yksi heistä kysyi, pitäisikö käyttää tainnutuskranaatteja.
Totesin: "Heittäkää sinne mitä vaan. Hoidetaan tämä."
Kokosimme kaikki ovelle ja aloimme työntyä eteenpäin.
Ja lopulta pääsimme ulos.
Se on kuin viemärin aukaisu. Vesi alkaa taas virrata.
Vyöryimme sopulilauman tavoin ulos.
Onnistuimme työntämään ihmisiä alas puheenpitopaikalta.
Sanoimme heille, että tämä oli nyt tässä ja heidän pitää poistua.
Lopultakin voimme hyökätä neljän tunnin puolustuksen jälkeen.
Työnnymme ulos. Voi tuntea ulkoilman, hengittää sitä.
Työnsimme väkijoukon kauas. Pysähtyessään tajuaa sen,
että ulkona on kylmä ja itse on aivan läpimärkä.
Mutta olo on onnellinen. "Tämä on lopultakin ohi."
Päivä, jonka ei uskonut päättyvän, on vihdoin päättymässä.
KELLO 17.00
Me, kansakuntana, olimme onnekkaita.
Koska Virginian poliisi tuli paikalle silloin kun tuli.
Keskustelut olisivat erilaisia 6.1. osalta,
jos tilanne olisi jatkunut.
Jos olisimme alkaneet ammuskella, väkijoukossa olisi tehty samoin.
Olimme jo löytäneet aseita aiemmin. Kuinka monella olikaan ase?
Jos me ammumme, he ampuvat. Onneksi siihen ei menty.
Voi vain kuvitella menetettyjen ihmishenkien määrän silloin.
Merkittävä hetki ovien lukituksen aikana tapahtuu -
iltakuuden aikaan, tai heti sen jälkeen.
Silloin puhemies Pelosi ja Steny Hoyer saapuvat paikalle.
Olemme iloisia, että he ovat turvassa ja huolissamme traumasta.
Minua pyydetään puhumaan. Sanon heille: "Olemme palanneet.
Kunnioitamme perustuslaillisia velvollisuuksiamme.
Yhtäkään päivää ei saa kulua ennen kuin vahvistamme,
että Joe Biden ja Kamala Harris -
ovat Yhdysvaltain presidentti ja varapresidentti."
Kaiken sen hämmennyksen, pelon ja suuttumuksen jälkeen,
oli hyvä todeta: "Kyllä. Teemme nyt velvollisuutemme.
Emme tiedä, mihin aikaan yöstä se tapahtuu,
mutta vahvistamme vaalituloksen. Ja huomenna on uusi päivä."
Halasin Tabithaa ja annoin suukon sanoen: "Olen hyvin pahoillani.
En tiedä, miten hyvittäisin tämän sinulle.
Lupaan, ettei enää koskaan ole tällaista, kun palaat tänne."
Hän sanoi, ettei halua enää palata kongressitalolle.
Ja jostain syystä...
Päivän kauhutkin huomioiden, se vaikutti minuun syvästi.
Tytär sanoo, ettei halua palata paikkaan, jossa työskentelen,
Yhdysvaltain kongressitaloon.
Ei ollut mitään, mitä olisin voinut sanoa siinä tilanteessa.
CNN on syvältä!
Helvetin valeuutiset!
Näen ihmisryhmän hokevan iskulauseitaan ja huutavan.
Näiden ihmisten energia on räjähdysherkkää, epävakaata.
Katso heitä. Siellä tuhotaan AP-uutistoimiston kameroita.
Minua pelottaa. Tämä on hyökkäys lehdistöä vastaan.
Tämä on hyökkäys mediaa vastaan. Ja minulla on iso kamera mukanani.
Kun nuo kuvausvälineet on tuhottu,
kääntyvätkö he ja ottavat minut kohteekseen?
Kuvatkaahan tätä.
Nähdään, Fake News!
Tehdään lista. Kaikki nimet ylös.
Sitten etsimme heidät käsiimme yksi kerrallaan.
Petturit giljotiiniin!
Otin kuvan yhdestä ihmisryhmästä.
Eräs nainen kääntyy ja kysyy, kenelle kuvaan.
Ja sitten hän huutaa: "Antifa-valokuvaaja! Antifa!"
Se on kuin kuolemantuomio siinä joukossa.
Hetkessä paikalla on neljä isoa miestä.
Yksi on ilman paitaa, kirveenvarsi kädessä. He piirittävät minut.
Nostan käteni ilmaan ja sanon: "Teen töitä National Geographicille."
Mies huutaa: "Todista se!" Hänellä on keppi kädessään.
Otan lehdistökorttini esiin ja pidän sitä ylhäällä. En liiku.
Hän kumartuu katsomaan ja toteaa: "Ai jaa. Okei. Se on siisti juttu."
Mietin, että hän ajattelee kohdallamme kirahveja ja seeproja.
Itse ajattelen, että antakaa minun häipyä täältä.
Ulkonaliikkumiskielto on voimassa Washingtonissa -
poikkeuksellisen väkivaltainen päivän jälkeen kongressitalolla.
Olemme liittovaltion viranomaisten ympäröimänä Capitolin tällä puolella.
Poliiseja on runsaasti paikalla tällä hetkellä.
Kuulimme juuri toisen kuulutuksen sisäpuhelimen kautta.
Ihmisiä pyydetään poistumaan. Ulkonaliikkumiskielto on voimassa.
Ne, jotka eivät sitä noudata, pidätetään.
Liikettä! Menkää!
Näen poliiseja eri univormuissa, erilaisissa taktisissa varusteissa.
Se, että he olivat siellä, että eri viranomaistahot -
lähettivät miehiään ja naisiaan pääkaupunkiin -
tukemaan Capitolin poliisivoimien veljiään ja sisariaan...
Se oli kerrassaan uskomaton näky.
Se ilmensi sen, mitä nämä poliisit edustavat.
Kyse ei ollut heidän poliittisista näkemyksistään, mielipiteestään -
sisällä olijoiden näkemyksistä. Se ei liittynyt mitenkään asiaan.
Olen heille ikuisesti kiitollinen heidän antamastaan avusta.
Kävelen ympäri rakennusta ja ajattelen itsekseni:
"Ihmisiä kuoli täällä. Väkeä kuoli täällä."
Katselen ympärilleni ja näen kaiken sen tuhon.
Poliiseja makaa yhä lattialla loukkaantuneina, verta vuotavina.
Osaa poliiseista ei tunnista ennen kuin he riisuvat kypäränsä.
He eivät puhuneet paljon. Katsoivat vain toisiaan. Pään nyökkäys.
He ajattelevat, mitä ihmettä oikein tapahtui. Sitä on vaikea käsitellä.
Yksi kaveri murtui ja alkoi itkeä.
"En tiedä, miten paljon olisin vielä kestänyt."
Kokoonnuimme yhteen. Eräs ylikonstaapeli totesi:
''Jos joku yrittää sanoa teille, että ette tehneet tänään työtänne,
ettekä taistelleet raivoisasti ja pitäneet puolianne,
käskekää hänet minun puheilleni."
Kävelin Statuary Halliin, missä monet Capitolin poliisikaverini -
olivat sinä päivänä, lepäämässä pitkän,
pitkittyneen taistelun jälkeen, jonka näimme.
Menin sinne ja kiitin niin montaa heistä kuin pystyin.
Hän kierteli kysellen poliisien tuntemuksia. He olivat järkyttyneitä.
He tunsivat olevansa alakynnessä, huonosti varustautuneita.
He eivät saaneet apuvoimia. Eräs poliiseista ei kätellyt häntä.
Kollegani kysyi, näinkö sen. Vastasin: "Näin. Se on okei."
Olemme republikaanipuolueesta.
He näkivät tilanteen niin, että puolueeni kannattajat hyökkäsivät.
Asia on tunnepitoinen heille.
Tuntee syyllisyyttä näistä ihmisistä,
jotka fyysisesti uhrasivat itsensä varmistaakseen turvallisuuteni,
edustajien turvallisuuden. Olin turvassa.
Pääsen perheeni luokse illalla näiden ihmisten ansiosta.
Tänään oli synkkä päivä Yhdysvaltain kongressitalon historiassa.
Niille, jotka aiheuttivat tänään tuhoa Capitolissa, ette voittaneet.
Väkivalta ei koskaan voita.
Meidän on osoitettava, ja osoitammekin, tälle maalle,
ja koko maailmalle, ettei meitä estetä tekemästä velvollisuuttamme.
Kunnioitamme vastuutamme perustuslakia,
ja Yhdysvaltain kansaa kohtaan.
Arvostan rohkeutta, jota varapresidentti osoitti.
Me kaikki, kaikki jäsenemme. Se oli hyvin vaarallinen tilanne.
Ei voi vain todeta: "No niin. Kaikki ovat turvassa."
Tuon uhan arvet, ja sen aiheuttama trauma,
ovat läsnä huoneessa.
Arvoisa puhemies, vastustan vastalausetta.
Kuuntelen keskustelua edustajainhuoneen istuntosalissa.
Aistin siinä hetkessä raainta, tunnepitoisinta energiaa,
mitä olen nähnyt koko urani aikana.
Tämä on ensimmäinen hetki, jolloin me yritämme kansakuntana toipua.
Olemme kaikki amerikkalaisia.
Emme amerikkalaisia republikaaneja, demokraatteja. Olemme amerikkalaisia.
Palatessamme suorittamaan tehtävämme loppuun,
todistamme, ettei rikollinen käytös voi häiritä demokratiaamme.
Emme horju, emme taivu, emmekä vetäydy velvollisuuksistamme.
Sitten tapahtuu muutos. Se on selkeästi huomattavissa.
Yhtäkkiä, muutaman puheen jälkeen,
asiat palaavat takaisin tavallisiin uomiinsa.
Arvoisa puhemies, ilmoitan tukeni vastalauseelle.
Kannatan vastalausetta. -Kannatan vastalausetta.
Tulosten vastustus jatkuu.
Ja minä totean...
"Ei voi olla totta. Kaiken tämän jälkeen?
He aikovat yhä vastustaa vaalien tulosta?
Jatkaa suurta valhetta, salaliittoteorioita?
He aikovat yhä tehdä tämän?"
Arvoisa puhemies, vastustan vastalausetta.
Olisin vaatinut republikaaneja tunnustamaan asian,
luopumaan ajatuksesta, että tämä ei ollut reilu vaali.
En ole enää sama nuorimies, joka olin Irakiin lähtiessäni...
Olin valmis tekemään paljon maani hyväksi ja teinkin.
En vain koskaan tajunnut, että suurin uhka maalleni -
tulisi kollegoiltani ja muilta Yhdysvaltain kansalaisilta.
Katselin, miten jotkut kollegani -
esittivät samat asiat, jotka aikoivat esittää ennen tätä.
Se sai minut pitämään puheeni tulosten vahvistamisesta.
Ihmisille on syötetty väärää tietoa, pelkoa haalittaessa voittoa, valtaa.
Liian monta vuotta johtajat ympäri maata eivät sanoneet mitään.
Joskus he toistivat näitä viestejä, koska uskottiin,
että voitto hinnalla millä hyvänsä on kaikki kaikessa.
Omalla puolellani istuntosalia vallitsee hiljaisuus.
Silloin minulle valkeni, etteivät ihmiset ole muuttaneet mieltään.
Se ei ollut vaikeaa. Minun oli pysyttävä uskollisena itselleni.
En salli ihmisten, olipa näiden määrä mikä tahansa,
jotka olivat kongressitalossa, tehden mitä tekivät...
He eivät vaikuta siihen, miten äänestän.
Haluan mennä kotiin -
ja nukkua hyvällä omallatunnolla. Niinpä vastustin Pennsylvaniaa.
Ne olivat ainoat kaksi osavaltiota, Arizona ja Pennsylvania.
Äänestän Arizonan vaalien vahvistamisen puolesta.
Sitten kävelen ulos edustajainhuoneen istuntosalista -
ja ulos kongressitalosta ensimmäistä kertaa sinä iltana.
Näen miten savukkeita on tumpattu patsaisiin.
Lattialle on heitetty vesipulloja, varusteita,
Trump-lippuja... Menen polvilleni ja alan siivota.
Alussa törmäsin tähän...
Siinä on lehtikultaa. Hyvin kevyt, muovinen.
Aluksi en ole varma, mikä se on. Se näyttää siiveltä.
Jatkan siivoamista ja törmään sen loppuosaan.
Näen rikkoutuneen kotkan hahmon.
Pitelen sitä käsissäni aivan kuin se olisi loukkaantunut eläin.
Tässä on jotakin, mikä mielestäni kuvastaa -
koko tammikuun kuudennetta päivää.
KELLO 3.40
Äänet Yhdysvaltain presidentinvaaleissa ovat seuraavat:
Joseph R. Biden, Jr., Delawaren osavaltiosta, on saanut 306 ääntä.
Donald J. Trump, Floridan osavaltiosta, on saanut 232 ääntä.
Senaatin puheenjohtajan ilmoittamaa äänestystilannetta pidetään -
riittävänä julistuksena henkilöistä, jotka on valittu
Yhdysvaltain presidentiksi ja varapresidentiksi.
Yhteisistunnon tavoite on saavutettu -
senaatin päätöslauselman 1 mukaisesti.
117. kongressi, puheenjohtaja julistaa yhteisistunnon päättyneeksi.
Nuijan kopahdettua sydämeni särkyi,
koska niin monet republikaanit äänestivät kansan tahtoa vastaan,
nähtyään kuolemaa, tuhoa ja ihmisiin kohdistuvaa vahinkoa.
Hyökkäyksen kohteena oli kongressitalo, perustuslaki,
kongressi, demokratia.
Tuntuu helpottavalta tietää, että tämä on tällä erää ohi.
Ja vaalit on vahvistettu.
Perustuslakimme toimi.
Joe Biden on Yhdysvaltain presidentti kahden viikon kuluttua.
Se tuntui hyvältä. Se tuntui todella hyvältä.
Kun ajelen kotiin, pohdin itsekseni. Onko tämä alku?
Vai onko tämä loppu?
Onko tämä maa hajoamassa?
Vai onko niin, että velvollisuutemme tekemällä, vaikka päivä oli kauhea,
autoimmekin yhdistämään tätä maata?
En vieläkään tiedä vastausta tuohon kysymykseen.
Pysäköin auton taloni eteen, menen etuovesta sisään,
istun nojatuoliini ja vain tuijotan.
Minä vain tuijotan.
Ja sitten minä murruin.
Minä itkin.
Kaikki se pelko ja viha, kaikki purkautui tuona hetkenä.
Sitten kokosin taas itseni.
Ja...
7. tammikuuta... kaikki oli toisin.
Mikään ei ollut ennallaan. Ei ainakaan meille.
Synnyin kommunistivaltiossa.
Olen urani aikana työskennellyt maissa, missä väki kamppailee,
vaarantaa henkensä demokratian vuoksi, nauttiakseen oikeusvaltiosta.
Uskon, että demoneja on aina.
Jos emme tee kaikkea, mitä voimme, joka ikinen päivä,
puolustaen selviönä pitämäämme järjestelmää, voimme menettää sen.
Pahuuden olemassaolo edellyttää vain sitä,
etteivät hyvät ihmiset tee mitään.
Ihmiset luottavat siihen, että me, oli sitten kyse lainvalvojista,
armeijasta tai lainsäätäjistä,
että me elämme valamme mukaisesti,
puolustaen perustuslakia, oikeusvaltion periaatteita.
Puolustaen demokratiaa.
Ajelen lopulta kotiin, ja mietin itsekseni:
"Miten kiitän poliisejani?
Miten selitän jonkun puolisolle, tyttö- tai poikaystävälle, lapsille,
että heidän miehensä, äitinsä, vaimonsa, poikansa, tyttärensä -
loukkaantui jonkin sellaisen takia, mitä minä en ehkä tehnyt?"
Luulen, että poliisien osalta tilannetta pahentaa se käsitys,
ehkä totuuskin, että kolmannes kansasta -
ei usko, että niin edes tapahtui.
Se ei usko, että heidän palveluksellaan on merkitystä.
Se on henkisesti hyvin raskasta. Siksi on tärkeää -
historian kannalta osoittaa, kuinka rohkeita nämä ihmiset olivat.
Menen lentokoneeseen, lentääkseni takaisin Michiganiin.
Koneessa on kourallinen kongressin jäseniä.
Kaikki muut ovat mielenosoitukseen osallistuneita.
Kaikki muut ovat sitä joukkoa. Ja he juhlivat.
Me vain istumme pää painuksissa.
Kuuntelemme Washingtonista Detroitiin kestävän tunnin lennon ajan,
miten tämä joukko kävi läpi päivän tapahtumia omasta näkökulmastaan.
Se on kamalaa.
En voi antaa anteeksi tai unohtaa aiheutunutta traumaa.
Näen henkilökuntani silmät... Nämä nuoret, idealistiset ihmiset.
Näen heidän kokemansa trauman,
ja posttraumaattisen stressin, jota he tulevat kokemaan.
Nuo arvet ovat syvällä. Rakennuksen voi korjata,
mutta on hyvin vaikeaa lievittää ihmisten kokemaa traumaa.
Ajelen Washingtonista takaisin New Jerseyhin.
Näen lapsieni juoksevan luokseni ensimmäistä kertaa.
Nuorempi vain juoksentelee ympäriinsä.
Hän vain hyppelehtii. Hän on sen ikäinen, 3-vuotias.
Mutta vanhempi poikani, 5-vuotias, tulee luokseni.
Hän kävelee luokseni, mietteliäänä, ja kysyy: "Isi, oletko kunnossa?
Tapahtuiko töissä jotain?'' Ja minä vain...
Minä... en usko kokeneeni -
sanoja, jotka lävistivät sillä tavoin.
En koskaan aiemmin.
''Tapahtuiko töissä jotain?''
Ase, eteen vie!
BRIAN D. SICKNICK USCP:N POLIISIVOIMAT
30.7.1978 - 7.1.2021
CAPITOLIN POLIISI B. SICKNICK MENEHTYI -
SAATUAAN KAKSI AIVOINFARKTIA PUOLUSTAESSAAN KONGRESSITALOA.
TAMMIKUUN 6. PÄIVÄN 2021 JÄLKEISINÄ PÄIVINÄ JA KUUKAUSINA -
NELJÄ POLIISIA USCP:N POLIISISTA -
JA MPDC:N POLIISIVOIMISTA,
JOTKA OSALLISTUIVAT KONGRESSITALON SUOJELEMISEEN,
TEKI ITSEMURHAN.
YLI 140 POLIISIA, MUKAAN LUKIEN 73 POLIISIA CAPITOLIN POLIISISTA -
JA 65 POLIISIA MPDC:N POLIISIVOIMISTA,
LOUKKAANTUI PUOLUSTAESSAAN KONGRESSITALOA.
NELJÄ MIELENOSOITTAJAA KUOLI HYÖKKÄYKSEN AIKANA.
SYYSKUUHUN 2022 MENNESSÄ
910 IHMISTÄ ON PIDÄTETTY JA OLLUT SYYTETTYNÄ MELLAKKAAN LIITTYEN.
HEISTÄ 390 ON TUNNUSTANUT SYYLLISYYTENSÄ.
Tekstitys: Aila Hyyryläinen plint.com