- Seš vzhůru? - Jo.
- Spals trochu? - Ne.
Díkybohu, že tu nebyl Anthony.
Jo.
Tohle už dál nejde, Danny.
- Co nejde? - Tohle.
- To bookmakerovský troškaření. - Troškaření?
- Máme pod postelí dva a půl mega. - To je mi fuk.
Je to šílený.
Ale no tak. Včera v noci to byla
anomálie. Jednorázovka.
A ten psychopat Viggy, co mi zničil obchod?
Fajn, dvojrázovka.
Co kdybys prodal podnik Rayovi a skončil?
- Co? Ne! - Přemejšlej o tom.
Můžeme se přestěhovat, možná se vrátit do Vegas.
- Máme dost peněz na pěknej dům. - A co práce?
Můžeš dělat v jakýkoliv sázkovce. Brali by tě všema deseti!
Chodil bych omotanej v tóze a přiblble vítal lidi v Cézarově paláci?
Nosil bys oblek. Byl bys manažer. Vyznáš se v sázení jako nikdo.
Já vím. Proto jsem svým pánem.
- Měli bysme zdravotní pojištění. - Chceš zdravotní péči? Doktora?
- Vem si pod postelí peníze. - Ani to nezvážíš?
Ne! Všechno jde skvěle.
- Včera tu někdo umřel! - My ne!
Říkám ti, že musíme vypadnout.
- Uklidni se. Dej si třeba žužu. - Neříkej mi, at ́si dám žužu, ty kreténe!
Máš skvělej život. Dal jsem ti obchod, cos chtěla. Dům, auto. Všechno.
Dals mi to? A já se nepřičinila?
Uznávám, že tvůj přínos nebyl neocenitelej.
Ty krysí zmrde.
Normální práci nechci. Tečka!
V pořádku. Dělej si, co chceš.
Všechno dobrý?
BOOKMAKER
MARNÁ LÁSKY SNAHA
A samozřejmě tu máme vinný sklípek s řízenou teplotou na dvě stě lahví.
- PSVL. - Prosím?
- "Přineste si vlastní láhve. - Ano.
Jo.
Páni, koukni ten sporák. Klasika.
- Co je s tebou? - Nic. Jen jsem špatně spal.
- Zkusils ten japonskej záchod? - Ne.
Umyje ti přirození teplou vodou a osuší ho.
To tě probudí.
- Je tu vířivka? - Venku u bazénu.
- Jdeme? - Až po tobě.
- To je krása! - Koukni na to! Kde je vířivka? Aha.
- Dobře, jdeme. - Šup, utíkej.
- Nevlezou tam, že ne? - Snad ne.
- Chcete vidět ještě něco? - Ne, je to skvělé.
Jde teda o pronájem na rok za třicet tisíc měsíčně?
Ano.
Co kdybychom to pojali hotovostně?
Tomu nerozumím.
Dám vám 17 500 měsíčně hotově a vy si s tím dělejte, co chcete.
Ne, to nejde. Byly by problémy s pojištěním, kaucí, daní z nemovitosti.
- Hotovost je komplikovaná. - Dvacet?
Bohužel.
- Nestrkej ruce, kam nemáš. - Dvacet pět.
To by šlo.
Puebla versus Club Léon o tři góly.
To je mínus jedna čtyřicet pět.
Tisíc pesos? 54 babek.
Máš to.
- Idiot, co sází blbě na fotbal. - Neměl bys tu bejt, až přijde bratr.
Nechám si snížit plat o 20 procent, dokud nedostane zpátky poslední cent.
- To bude trvat tisíc let. - Při současný gáži. Doufám v růst.
Znám svýho bratra a vím, že...
- Ach jo. - Hlavně si řekni o ten růst.
Má mě rád.
Bude to dobrý.
- Co tady kurva děláš? - Pracuju.
Přijímám sázky od latinskoamerický komunity.
- Nikdo ještě nevymyslel korektní název. - Vypadni!
- Danny, posral jsem to, ale napravím to. - Zmiz!
Co sázky ve španělštině? Kdo mluví španělsky?
Z parkoviště u obchodá́ku přivedu devět chlapů. Ven!
Dělej! Máš všechno?
- Mám v koupelně antacid. - Ven!
Máš tam dárek.
Změň přístupový kódy.
Nechci, aby s náma měl cokoliv společnýho.
- Nechceš mu dát pokoj? - Ani nápad.
- Jak to vypadá online? - Slušně.
- A jak to jde se Sandrou? - Proč?
Na Facebooku si změnila status na "svobodná .
- Vtip. Jsme v pohodě. - Dobře.
Trochu jsem se bála, že se dozvěděla o tvý přítelkyni v Tarzaně.
To neuděláš.
Zavolej Hectorovi, at ́se vrátí.
Máš velký srdce.
- Zkurvysyn! - Hola?
Jo.
Lituju, na Oscary sázky nebereme.
Neznám kurz na nejlepší píseň.
Jo, je hodně chytlavá, ale jde to mimo nás.
Ježíš. Lidi po tom Super Bowlu prahnou po čemkoliv.
- Co to bylo za písničku? - Něco od Taylor Swift.
Tu mám rád. Vzal jsem Sandru a Anthonyho na její koncert.
No samozřejmě.
Můžeš tam zpívat s ní.
- Jak seš na tom po včerejšku? - Už je to pryč.
Dal jsem to do stejný škatulky jako Monsignora Dominica.
- A co ty? - Chvíli to potrvá.
O co šlo s Monsignorem Dominicem?
Říkal jsem ti, jak jsem byl v Chicagu v programu pro mládež?
Neříkal.
Domysli si to.
Podepsal jsem smlouvu na dům v Brentwoodu.
- Super. Babička musí mít radost. - To má.
Kuriozita, dvaaosmdesát let a vdává se.
- Co ten ženich? - Lorraine mi ho proklepla. Je čistej.
V kufru auta vozí popel svý ženy, ale je čistej.
- V kufru? - Ukázal mi ho.
Vklínil urnu mezi rezervu a pikslu s olejem.
- Přejete si? - Hledáme Kevina Millera.
Omlouvám se, je pracovně mimo město.
- Víte, kdy se vrátí? - Kruci, to nevím.
Občas se ale ukáže. Můžu mu vyřídit vzkaz?
Jo, 7 428 dolarů.
To nechápu.
- On jo. - Díky za váš čas.
To byla snůška lží.
Chlapi, co pošlou ženu čelit realitě, jsou nejhorší.
Pamatuješ, jak se jmenoval, ten s knírkem...
No jo. "Mohl bych vás nechat strávit příjemné chvíle s milovanou Lindou.
- Uvažovals o tom. - Jsem chlap. Vojel bych i tyhle keře.
- Počkej. - Co je?
Mám tušení.
Kevine?
Víme, že jsi nahoře. Jestli mě donutíš tam vylézt, poletíš rychle dolů.
Nazdar, hoši. Hledám synovy kolečkový brusle. Co tu děláte?
- Hádej. - To už je úterý?
- Doufám, že umíš lítat. - Ne, v pořádku.
Jen ted ́vyřizuju jistý záležitosti.
Věřte či ne, ale i mně leckdo dluží. Takže chápu.
- Kdy? - Kdy?
Nechte mě přemýšlet. Bratranec Dave. To je celá tisícovka.
A uklouznul jsem v Trader Joe's. Ta pojistka je dojná kráva.
To stačí. Končíme.
- Co tím myslíte? - Už žádný sázky.
A mezi bookmakery pustíme, že seš nespolehlivej.
Ne! To nemůžete! Před turnajem univerzitního basketu!
- Skončils, Kevine. - Počkat! Zaplatím vám jinak.
Můžu pro vás něco udělat.
Jsem daňovej poradce, můžu vám do konce života dělat daně, zdarma.
- My daně neplatíme. - Jasně.
- Ale je dobrý, že o tom mluvíme. - Kevine.
Za poslední rok jsi prosázel 18 tisíc na fotbal a 22 na basket.
- Co ti zbejvá? Hokej? - Hokej? To ne. O hokeji nic nevím.
Ty nevíš nic o ničem. Proto se schováváš na stromě.
- Jdeme! - Moment! Počkat!
Počkejte!
Kruci.
- Je to smutný. - Smutnější to bejt nemůže.
Počkejte!
Zakřikl jsem to.
Tak...
Vsadt́e mi na Gonzagu! Na bodovej rozdíl, na výhru. Cokoliv!
No tak!
Do prdele!
- Na co civíš? - Na vás.
Mazej domů.
Počkej! Počkej.
- Máš peníze? - Proč?
Vsadím se o deset dolarů, že příští auto bude červený.
- Ostatní barvy jsou moje? - Jo. Říká se tomu "pole proti . Bereš?
Beru.
- Naser si, prcku! - Chci svoje prachy, sráči!
POHŘEBNÍ ÚSTAV ANGELUS
Můžu tu počkat?
- Vážně? - Musím vyřídit pár hovorů.
Rayi, poslyš, smrt je součástí života.
- Já vím. - Všechno má svůj čas.
- Mně je to nepříjemný. - Čas zrození, čas smrti.
- Čas sázet, čas sklízet... - Sklapni.
Navíc jsme do toho investovali peníze. Podíváme se, jak se mu daří.
Nechápu, že ti to vůbec nevadí.
Je to prostý.
Ty vidíš mrtvolu a řekneš si: "Jednou to budu já.
Já si říkám: "O jednoho vola, co mě předjíždí na dálnici, míň.
- Tisíc dolarů, když tam vlezeš. - Běž do hajzlu.
- Je to jak velkej humidor. - Mlč a šlapej.
- Alane, kde jsi? - Balzamuju!
Chceš vzít za ruku?
Už i lítaj.
Rayi, mrkej!
Přestaň blbnout!
Líbí se vám můj novej zvedák? Na tlustóchy je ideální.
Jak jde obchod?
Ne tak dobře jako před očkováním proti covidu,
ale snad Čína zase něco přichystá. Na pultíku máte podíl.
- Bankovní šek? - Ano, pane.
- Jak jsi na tom s hazardem? - Skvěle.
Chodím na odvykací kůru. A ve středu na pečení sušenek.
- Vida! Seš náš úspěšnej případ. - Díky.
Rayi?
Nechceš dojíst ten sendvič? Mám už dost.
Ne. Můžeme už jít?
Počkej! Chci vám ukázat kouzelnickej trik.
Běž do prdele! Idiot! Se snad posral!
Můžeš ještě?
Ještě.
Přemýšlels, že bys všechno zpeněžil a našel si práci?
- Ani nápad. Ty? - Ne.
- Tak proč se ptáš? - Seš kámoš a chci tě líp poznat.
Kdybys byl kámoš, nenutil bys mě poslouchat Little River Band.
- Tak zejtra, brácho. - Jo, rozhodl jsem se Hectora nevyhodit.
- Vážně? Proč jsi změnil názor? - Ale jen tak.
Jsem shovívavej. Mám to v povaze.
Dobře, neříkej mi to.
- Zavíráš dřív? - Zavírám nadobro.
O čem to mluvíš?
S obchodem končím.
To si děláš srandu, ne?
Minulej měsíc jsem vydělala 112 dolarů hrubýho.
- Ale čistej zisk byl 78 tisíc. - Nech toho.
Zlato, víš, že tu musíme prát hotovost.
- Máš pohřební ústav. A bar. - A autobazar a nehtový studio.
- Ale tvůj obchod to drží pohromadě. - To je mi fuk. Už to nechci dělat.
Dobře, chápu. Jde o včerejší večer.
Vem si volno, dopřej si víkend v lázních.
Tobě to vůbec nedochází. Opouštím tě.
- Cože? - Odjíždím s Anthonym k matce.
- Jedeš do Fresna? - Do Modesta.
To je to samý.
Zlato, nedělej to.
Dals mi obchod, dům, všechno.
Vracím ti to.
Řekl jsem to blbě, omlouvám se.
Pozdě.
A vzala jsem si zpod postele půl milionu. Jsme si kvit.
- Dobrý den. Prodáváte jógamatky? - Cože?
To jsou krásné svíčky!
Vrat ́se! Máme tu zákaznici!
Čau, to jsem já.
Jen chci vědět, jestli jsi v pořádku dorazila k matce. Pozdravuj ji.
Chybíš mi.
Anthony taky.
Zavolej, až budeš moct.
Vrátí se.
Rozumím ti líp než ty. Odmítáš lásku muže.
Nahrazuješ ji nenávistí, vášní k monstrózní moci...
- Co děláš? - Nic. Vydrž.
- Myslel jsem, že budem koukat na film. - Dívám se.
Do tvé tváře.
Všimla sis, jak vyměnil ty kufry?
Pardon.
Proč jsem sem kurva přišel, když se nedíváš?
Dívám se. Jenom...
Tohle je důležitý.
- O co jde? - Ty kurzy herectví.
Proházeli ve scénách partnery a všichni vyšilujou.
- A ted,́ když to vím... - Co to dělám?
Jo, jasně.
Musím jít.
Zaplatím nájem do konce roku. Pak se zkus výhodně vdát.
- Díky. - Mám z toho blbej pocit.
Je to naše chyba. Necháváme ho furt sázet.
Nazdar. Pardon, že jsem vás nechal čekat.
- Máš naše peníze? - Danny, zpomal. Vychutnej si oolong.
- Běž do hajzlu. Kde jsou peníze? - Co je s ním?
Upřímně, nejseš moc vstřícnej.
Vstřícnej? Říkali mi i hůř. Dobrá zpráva je, že mám něco lepšího než peníze.
Mám sportovní suvenýr, co právem patří do muzea.
Bože. Ty tvý ligový kopačky si nech!
- Ty jsem prodal ARodovi. Moment. - Ježíši.
Hle, norkový kožich Joea Namatha!
- Děláš si prdel? - Danny, klid.
Žádnej klid. Nechci smradlavej kožich.
Jo, asi smrdí, Joe na něm občas šukal.
A mrkejte, mám rukou psanej dopis, kterej potvrzuje jeho pravost.
"Vážení, tohle býval můj kožich. Joe Namath.
No?
- Charlie, co mám s tebou dělat? - Co mi třeba poděkovat?
Stačí ho odnýst do fotbalový síně slávy v Cantonu v Ohiu a stanovit si cenu.
Měl bych ti ho nacpat do chřtánu a vytáhnout ven prdelí.
Páni.
Proč mám pocit, že nejsi naštvanej jen kvůli mně?
- Ne, Charlie, jen kvůli tobě. - Ne, podle mě ne.
Hádám, že máš doma potíže.
Aha! Jo! Trefa!
No tak. Promluv si s Charliem. Co se děje?
Nic se neděje.
- Trvá to už dlouho? - Docela jo.
- Co to meleš? - Nejsi ve svý kůži.
No tak jo. Chcete to vědět?
Opustila mě žena. A je to.
To mě moc mrzí.
- Proč jsi mi nic neřekl? - A co jako?
Jsem s tebou celý dny. A řekneš to Charliemu Sheenovi dřív než mně?
Zeptal se.
Nech mě hádat. Přistihla tě s oplzlýma šlapkama?
- Ne. - Chtěls jí ošukat sestru?
- Ne. - Sestřenici? Tetu?
- Ne. - Nevlastní matku?
Ježíš, Charlie, ne! Chce, abych prodal podnik a našel si práci.
- Koupím ho. - Neprodám.
- Danny, můžu ti poradit? - Bůh mi pomáhej. Mluv!
Ty nejsi ledajakej bookmaker. Jsi jeden z největších.
Díky tomu seš tím, kým seš.
A za žádnou cenu nesmíš dovolit, aby ti to vzala.
Jenže já ji miluju a asi bez ní nedokážu žít.
To chápu. Ale je-li cenou za to, že si ji udržíš,
neupřímnost k sobě samému, pak si k ní vypěstuješ odpor.
- To je dobrá rada. - Ale zvaž její zdroj, Rayi.
Ale jo.
Takže,
kožich. Ano či ne?
- Docela ti sluší. - Hovno.
Fakt!
- Bylas vdaná? - Jo, jednou.
- Co se stalo? - Poznali jsme se.
- A co s Rayem? Je šance? - Ne, jen se bavíme.
Fajn.
- Nemusíš se ptát na můj život, v pohodě. - Promiň. A co ty?
Pozdě.
To se nemohl přičísnout?
Opatruj ji, nebo tě zabiju.
Přátelé, sešli jsme se tu, abychom oslavili
štěstí Marion a Franka,
kteří se po dlouhém odloučení v požehnaném věku opět setkali.
Jak je?
Nyní jsou odhodláni strávit zbytek života...
- Vrátí se. - Já ti nevím, Rayi.
Myslíš, že si tam někoho najde?
Koukni na ni. V Modestu má deset bodů z deseti.
Když se tak bojíš, sedni do auta a přivez ji domů.
Myslíš?
Řid ́se srdcem.
Je to chvíle, kdy se musíme ohlédnout a uvědomit si, co jsme zmeškali,
čeho litujeme, co jsme měli za samozřejmé, ale to je to úžasné.
Společné objetí se všemi úžasnými možnostmi života.
Franku, berete si tuto dámu za svou právoplatnou...
Do prdele!
Franku!
Pardon.
Promiňte.
Rayi!
Rayi, zavolám, až tam budu!