‫- היצור מגיונגסונג -‬
‫ערכנו מחקר וניסויים מקיפים‬
‫על מגבלות הגוף האנושי.‬
‫גילינו את קיומו של הנג'ין‬ ‫במהלך אחד הניסויים האלה.‬
‫אז זה היה צירוף מקרים?‬
‫זה כמו הפניציליום שהופיע בצלחת פטרי.‬
‫בדומה לכך שהתגלית המקרית‬ ‫של עובש שינתה את מסלול‬
‫ההיסטוריה של המחלות האנושיות…‬
‫גילוי הנג'ין יוביל את האנושות‬ ‫לשלב הבא של האבולוציה.‬
‫אתה מתכוון ליכולת הריפוי?‬
‫אולי.‬
‫אבל אנחנו מאמינים שיש בו פוטנציאל לעוד.‬
‫אני מבינה.‬
‫תודה על ההסבר.‬
‫המנהל איצ'ירו יחזור בקרוב ליפן.‬
‫אתה יכול לתפוס את מקומו‬ ‫כאחראי על בית החולים אונגסונג,‬
‫ולהשלים את הניסויים שלך.‬
‫אני אתמוך בך בכל אמצעי שיידרש.‬
‫אני לא יכול להבטיח כמה זמן זה ייקח,‬ ‫או כמה כסף יידרש.‬
‫שום דבר לא בטוח כרגע.‬
‫זה לא משנה.‬
‫סיישין היא מה שאני רוצה, אחרי הכול.‬
‫התפקיד שלך הוא לגרום לה‬ ‫לציית לי באופן מלא.‬
‫זה כל מה שאתה צריך לעשות.‬
‫מר אישיקאווה.‬
‫אז זו היית את כל הזמן?‬
‫הסתובבת במצב הזה‬
‫והרגת אנשים בשלושת הימים האחרונים?‬
‫מר אישיקאווה.‬
‫מה לעזאזל קרה לך, אקיקו?‬
‫תעזור לי, מר אישיקאווה.‬
‫תחזרי לביה"ח אונגסונג.‬
‫רצחת יותר מעשרה אנשים.‬
‫את תוצאי להורג בכל מקרה, אקיקו.‬
‫מה עם התינוק?‬
‫התינוק שלנו…‬
‫תסתכלי על עצמך!‬
‫איך את עדיין מצפה שאכיר בתינוק הזה כשלי?‬
‫אל תקשי עליי עוד יותר, אקיקו.‬
‫תיכנסי לשם בעצמך.‬
‫זה מעשה החסד האחרון שאני יכול להציע לך.‬
‫תפסיקי להתמהמה ותיכנסי.‬
‫עכשיו!‬
‫מה את עושה?‬
‫הנציב!‬
‫הנציב אישיקאווה!‬
‫תכניסו אותו למכונית!‬
‫הנציב! תישאר איתי!‬
‫- היצור מגיונגסונג‬ ‫בין טורף לטרף -‬
‫- פרק 9: זוועה -‬
‫אבא.‬
‫אני נכנסת.‬
‫צ'ה־אוק.‬
‫אני הולך למקום שבו נמצאת אימא שלך.‬
‫היי! מי הולך שם?‬
‫תעצור!‬
‫תעצור או שנירה!‬
‫אני כאן כדי למצוא את אשתי.‬
‫תגידו לאדם בשם קאטו‬
‫שסיישין, שעליה אתם עורכים ניסויים‬ ‫במעבדה התת־קרקעית,‬
‫היא אשתי.‬
‫אני אמלא את חובתי האחרונה כבעלה.‬
‫צ'ה־אוק,‬
‫תמשיכי בחייך.‬
‫בבקשה‬
‫תוקירי על חייך.‬
‫קולונל קאטו,‬
‫הבאנו את האיש.‬
‫אתה בעלה של סיישין?‬
‫כן.‬
‫תן לי לראות את אשתי.‬
‫עברו עשר שנים, נכון?‬
‫איך התחושה?‬
‫לראות את אשתך שוב‬
‫לראשונה מזה עשר שנים.‬
‫ממזרים מרושעים.‬
‫איך…‬
‫איך יכולתם…‬
‫בני זונות!‬
‫ממזרים בני זונות!‬
‫תעזבו אותי! תעזבו!‬
‫בני זונות!‬
‫בני זונות, איך יכולתם לעשות דבר כזה?‬
‫איך יכולתם?‬
‫הצלחנו להרגיע את זה עם אוכל,‬
‫אבל מה נעשה עכשיו?‬ ‫זה שוב נהיה אלים, המפקד.‬
‫אני מניח‬
‫שאין דרך אחרת אלא למצוא את הילדה של זה.‬
‫מה נעשה?‬
‫לא נוכל להעלים עין.‬
‫אבל גם אם נעזור לה, לא נוכל לעשות הרבה.‬
‫נצטרך לחשוב על דרך.‬
‫אתה לא יכול לחזור לבית החולים אונגסונג.‬
‫אל תחשוב על זה אפילו, בסדר?‬
‫תסתכל!‬
‫למה שהם יעשו דברים מרושעים כאלה, לעזאזל?‬
‫בית חולים הוא מקום שבו מטפלים באנשים,‬ ‫לא עושים דברים ארורים כאלה!‬
‫טוב,‬
‫אני לא ממש מודע למה שקורה שם.‬
‫עכשיו אתה יודע! אז תנסה לחשוב על תוכנית!‬
‫בתור שוטר, כביכול, במשטרה הבולשת,‬
‫חשפת הרגע מעשה לא חוקי!‬ ‫אתה מתכוון לשבת סתם שם?‬
‫אני רק ממלא פקודות, אז אפילו אם אעשה משהו,‬
‫לא יהיה לי שום כוח.‬
‫אז אתה חסר אונים!‬
‫זה נותן לך תירוץ להסכים לכל דבר פסול?‬
‫תסלחו לי.‬
‫אתם אולי מנהלים פה הכול,‬
‫אבל יש דברים שצריך‬ ‫ולא צריך לעשות כבני אדם.‬
‫אם אתם לא יודעים איפה הגבול,‬ ‫אתם יכולים להיקרא אנושיים?‬
‫במה אתם שונים מחיות?‬
‫את צודקת.‬
‫בואי נשאיר על החנות סגורה‬ ‫עד שהמצב הזה ייפתר.‬
‫יהיה גם בטוח יותר‬ ‫אם נעביר את מר גו למקום אחר.‬
‫מה התוכנית שלך?‬
‫כשמתעוררת בעיה, צריך לעקור אותה מהשורש.‬
‫מאסטר!‬
‫ראיתי בדיוק מה קורה בבית החולים אונגסונג.‬
‫מה שקורה שם זה משהו‬ ‫שלא אמור לקרות לאף בן אנוש.‬
‫אבל אני בטוח שהם יכחישו את זה בפני העולם‬
‫ויגידו שהם לא עשו משהו כזה,‬ ‫שדברים כאלה מעולם לא קרו.‬
‫מיונג־ג'ה הרגה המון אנשים, אבל תראי,‬
‫אף עיתון לא סיקר את מקרי הרצח.‬
‫ככה הם פועלים.‬
‫הם מסתירים דברים כאילו הם מעולם לא קרו.‬
‫אבל, אדוני…‬
‫כמו שאמרת, יש דברים נכונים ופסולים ברורים.‬
‫אם נעלים עין כי זה לא מדאיג אותנו עכשיו,‬
‫אז אותו הדבר יקרה בסופו של דבר לכולנו.‬
‫תגיד לנו.‬
‫מה נוכל לעשות כדי לעזור?‬
‫אני חושש שאין לנו הרבה מה לעשות.‬
‫הפצעים בפניו ובעורקי צווארו רחבים ועמוקים‬
‫מכדי שנוכל לעצור את הדימום.‬
‫נעשה כמיטב יכולתנו.‬ ‫-תעצרו את הדימום!‬
‫אבל אם הדימום יימשך…‬ ‫-עוד גזה! עכשיו!‬
‫אני מצטער מאוד לומר את זה,‬
‫אבל ייתכן שהוא לא ישרוד את הלילה,‬ ‫ליידי מאדה.‬
‫ובכן, זה מצער.‬
‫סליחה?‬
‫בכל אופן,‬
‫תטפלו היטב בבעלי, בבקשה.‬
‫לילה טוב.‬
‫מצאתי.‬
‫ליידי מאדה, הודעה ממר שירו.‬
‫מה את עושה?‬
‫אתה יודע,‬
‫סתם מסתכלת.‬
‫העולם נראה שלו כל כך מכאן, נכון?‬
‫אין כאב,‬
‫אין מוות…‬
‫ואין חוסר צדק.‬
‫הכול שקט כל כך.‬
‫קשה לראות מבעד לאפלה עכשיו,‬
‫אבל אני בטוח שכולם…‬
‫עוצרים את נשימתם ומחכים שהלילה יחלוף.‬
‫מה עם מיונג־ג'ה?‬
‫מה קרה לה?‬
‫נראה שהיא נלקחה חזרה לבית החולים אונגסונג.‬
‫ונראה שאישיקאווה נפצע קשה בתקרית.‬
‫אז גם אבא וגם מיונג־ג'ה חזרו לבית החולים.‬
‫יכול להיות…‬
‫שלעולם לא נוכל לעצור את מה שהם עושים?‬
‫תבואי איתי?‬
‫אני רוצה להראות לך משהו.‬
‫מה כל זה?‬
‫זה האוסף שלי.‬
‫יש דברים שמושכנו ולא נתבעו,‬
‫ודברים אחרים קניתי פה ושם.‬
‫זהו טבעה של חנות משכון.‬
‫לכל פריט שמגיע יש סיפור משלו.‬
‫כן,‬
‫הגרמופון הזה היה שייך לוואנג סו־בוק,‬ ‫הקורטיזנה מפיונגיאנג.‬
‫ו…‬
‫המעיל שתלוי שם,‬
‫מר יון דונג־ג'ו משכן אותו‬ ‫כדי שיוכל לקנות לחבריו הסטודנטים אוכל,‬
‫אבל הוא לא הצליח לחזור‬ ‫כדי לקחת אותו בחזרה.‬
‫וזו יצירה של נה היי־סוק.‬
‫היא גאונה שיצירותיה הוצגו‬ ‫בתערוכת האמנות של ג'וסון.‬
‫אני מניח שהחיים כאמנית אינם פשוטים.‬
‫גברת נאוול נזפה בי כי שילמתי יותר מדי‬ ‫על ציור בעל ערך מועט,‬
‫אבל אני אוהב את הציורים שלה.‬
‫יש לי עוד כמה יצירות שלה.‬
‫את יכולה…‬
‫לתת לי את ידך?‬
‫קניתי את צמיד הכסף הזה ממיסיונר אמריקאי.‬
‫באמצע מוטבע משהו שנקרא אופל.‬
‫שמעתי שהיא נחשבת לאבן מזל באירופה.‬
‫הנה.‬
‫מעתה והלאה תחווי רק מזל טוב.‬
‫יש לי עוד הרבה פריטים מעניינים.‬
‫נוכל לעבור עליהם אחר כך, כשיהיה לנו זמן.‬
‫בוא…‬
‫נבטיח משהו זה לזה.‬
‫אם מישהו מאיתנו ימות לפני השני…‬
‫מי שיישאר חייב לזכור…‬
‫את האדם השני.‬
‫מה דעתך?‬
‫לא מעציב אותי מאוד למות…‬
‫אבל אם אף אחד בעולם הזה‬ ‫לא יזכור אפילו זכר לקיום שלי…‬
‫זה יגרום לי להרגיש…‬
‫מעט בודדה.‬
‫אני מצטער, אבל זה לא יגיע לכדי כך.‬
‫כי שנינו…‬
‫נהיה יחד גם בזמנים הטובים.‬
‫אתה באמת חושב…‬
‫שהזמנים הטובים האלה יגיעו אלינו?‬
‫כן.‬
‫אני אוודא…‬
‫שהם יגיעו אלינו.‬
‫אז…‬
‫תישארי איתי.‬
‫תישארי…‬
‫לצידי.‬
‫תשמור על עצמך.‬
‫תטפלי בעצמך.‬
‫תשגיח על החנות.‬
‫אל תשכח לנעול את הדלתות.‬
‫כן. להתראות.‬
‫טה־סאנג.‬
‫אתה בטוח.‬
‫תודה לאל.‬
‫איזו הקלה.‬
‫תנחומיי הכנים.‬
‫אני חושש שאין לי ברירה, מר אישיקאווה.‬
‫אני חייב לעשות את זה כדי לשמור על תפקידי.‬
‫אנא הפנה את טינתך כלפי ליידי מאדה.‬
‫הכול מתבצע לפי רצונה.‬
‫לא…‬
‫תעזור לי…‬
‫הייתי רוצה שמותו של בעלי יהיה מכובד יותר.‬
‫נציב הממשל הכללי‬
‫נרצח על ידי קורטיזנה ילידת ג'וסון.‬
‫תתאר לעצמך כמה מביש זה יהיה‬ ‫גם למשטרה הבולשת.‬
‫כן, גברתי.‬
‫- הנציב אישיקאווה מת‬ ‫בעת מעצר רוצחת סדרתית ג'וסונית -‬
‫אישיקאווה מת מוקדם הבוקר.‬
‫אדם מג'וסון הופך שוב לעבריין.‬
‫זה תמיד אותו דפוס, נכון?‬
‫הם מסתירים, מפברקים ומעוותים את העובדות‬ ‫כדי להסתיר את עוולותיהם.‬
‫ואם זה לא יעבוד,‬ ‫הם יפנו שוב את חרבותיהם כלפי אנשי ג'וסון.‬
‫תחשוב על רעידת האדמה בקאנטו.‬
‫מה הם היו עושים בלעדינו?‬
‫הם מאשימים אותנו כשמשהו קורה.‬
‫הם יבחרו באחת משתי שיטות, כמו תמיד.‬
‫או להוציא את זה על אזרחים חפים מפשע…‬
‫או להוציא את זה עלינו.‬
‫למה עלינו? איזה פשע ביצענו?‬
‫הפשע שאנחנו יודעים יותר מדי, אני מניח.‬
‫על המעבדה התת־קרקעית בבית החולים,‬ ‫על מה שקרה שם, ואפילו על מיונג־ג'ה.‬
‫אז מה התוכנית שלך?‬
‫תספר לי.‬
‫אני יודע שקראת לי לכאן‬ ‫בשעה כזאת כי יש לך תוכנית.‬
‫עכשיו יש לי מישהי להגן עליה.‬
‫לכן…‬
‫אני שוקל לסכן גם את עצמי.‬
‫אתה יודע ממה אני באמת מפחדת?‬
‫לחלום חלום‬
‫בעולם חסר התקווה הזה.‬
‫המנהל איצ'ירו, שתהיה לך נסיעה בטוחה בחזרה.‬
‫החבר קוון.‬
‫אני חוששת שהנחישות שלי תיחלש‬ ‫בגלל תקוות השווא הזאת,‬
‫שאני עלולה לפקפק ולהסס‬ ‫לגבי מה שעליי לעשות.‬
‫מזה אני מפחדת.‬
‫ולכן אני נפרדת ממך לשלום.‬
‫תודה.‬
‫תודה, מאסטר ג'אנג.‬
‫תמיד אזכור אותך.‬
‫רגע, חכי!‬
‫להתראות.‬
‫תעצרי!‬
‫את יודעת מה?‬
‫הדבר שהכי מפחיד אותי‬
‫הוא לאבד את אלה שאני לא רוצה לאבד.‬
‫המנהל איצ'ירו נורה!‬
‫תתפסו אותה!‬
‫מה אמרת?‬
‫עם הדינמיט שיש לכם,‬
‫כמה פצצות תוכלו להכין?‬
‫למה אתה שואל?‬
‫אתה רוצה להצטרף למרד?‬
‫למרבה הצער, האירוע בבומינגוואן לא יתקיים.‬
‫מה?‬
‫נראה שטקס הלוויה של אישיקאווה‬ ‫יתקיים ליד הנציבות.‬
‫האירוע בבומינגוואן נדחה ללא הגבלת זמן.‬
‫זה אושר?‬
‫עדיין לא שמענו על כך דבר מהמקורות שלנו.‬
‫המידע הזה הגיע מבפנים, אז אני בטוח בכך.‬
‫אני ערב לדיוק ולאמינות שלו.‬
‫בכל מקרה, למה שאלת על הפצצות?‬
‫המרד כמעט אבוד עכשיו.‬
‫קיוויתי להשתמש בפצצות האלה.‬
‫אז אתה לא כאן כדי לעזור לנו,‬ ‫אלא כדי לקחת את הפצצות לעצמך.‬
‫תשכח מזה. שמעתי מספיק.‬
‫בבקשה תעזוב.‬
‫איך אתה מתכנן להשתמש בפצצות?‬
‫החבר לי.‬ ‫-בית החולים אונגסונג.‬
‫התוכנית שלי…‬
‫היא למחוק אותו מהמפה.‬
‫קולונל קאטו!‬
‫המפקד!‬
‫יש לנו בעיה, מאסטר ג'אנג.‬
‫זה בקשר לחוקרת, יון צ'ה־אוק.‬
‫היא גרמה לבעיה.‬
‫מה קרה? איפה הדגימה?‬
‫אנחנו לא רואים אותה.‬
‫אנחנו מסתכלים כבר כמעט שעה, אבל אין תנועה.‬
‫והמעלית?‬
‫היא כובתה.‬
‫זו הדרך היחידה להגיע לקומות העליונות,‬
‫כלומר, הדגימה אמורה עדיין להיות שם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫צ'ה־אוק נעלמה? לאן?‬
‫גם אנחנו לא יודעים.‬
‫אחרי שהאישה הזאת ירתה במנהל איצ'ירו,‬
‫השוטרים בסביבה פתחו מייד במרדף,‬
‫אבל אז היא נעלמה.‬
‫שוטרים מתחנת ג'ונגנו והמשטרה הבולשת‬
‫מחפשים אחריה בכל אזור בונג'ונג וג'ונגנו,‬
‫אבל הם לא מוצאים אותה.‬
‫הם הורו לערוך חיפוש גם בחנות שלך.‬
‫תמצאו אותה!‬ ‫-כן, המפקד!‬
‫מהר! תערכו חיפוש במקום!‬
‫כן, המפקד!‬
‫מה אתם עושים?‬
‫המצב ממש‬
‫מתדרדר עוד ועוד.‬
‫זו עשויה להיות הפעם האחרונה שאוכל לתת לך‬
‫מידע כזה, מר ג'אנג.‬
‫תודה.‬
‫מה שאמרת לי עזר לי מאוד.‬
‫כדאי שתלך.‬
‫עדיף שתשמור על מרחק ממני לזמן מה.‬
‫אתה מבין?‬
‫תיזהר, מר ג'אנג!‬
‫יש יד בלתי נראית‬
‫ששולטת בכול.‬
‫איך יכולת לתת לזה לקרות כמפקד המשטרה?‬
‫ירי באור יום מול ביתה של ליידי מאדה‬
‫בזמן שהיא מתאבלת?‬
‫אני מתנצל מעומק ליבי!‬ ‫היינו צריכים להיות זהירים יותר.‬
‫זה לא רק מעשה של התגרות בכולנו,‬
‫אלא מעשה טרור ברור.‬
‫אתה חייב לגלות מי עומד מאחורי זה מייד!‬
‫תנצל את ההזדמנות הזו כדי לחסל‬ ‫את כל ילידי ג'וסון המסיתים בגיונגסונג.‬
‫צריך לטפל בכל מי שמהווה מטרד!‬
‫בדיוק!‬ ‫-כן!‬
‫לא נוכל לתת לזה להימשך.‬ ‫-בואו ניפטר מהם!‬
‫הלו?‬
‫שירו?‬
‫מה קורה פה?‬
‫הבטחת שתעזבו את "בית אוצר הזהב" בשקט!‬
‫אמרת שאני רק צריך להגיד לך‬ ‫איפה החוקרת נמצאת.‬
‫אבל השוטרים באו והפכו את כל המקום!‬
‫לא, אני לא יכול לעשות את זה יותר.‬
‫אני פורש. פשוט תן לי את הכסף שלי.‬
‫הבטחת להעלות אותי על ספינה לטוקיו.‬
‫זה לא הזמן.‬
‫נדבר אחר כך.‬
‫הלו?‬
‫מר גו…‬
‫זה עדיין לא זז?‬
‫לא, המפקד.‬
‫תזרקו לזה טרף.‬
‫נגמרו לנו הנבדקים, המפקד.‬
‫נשאר לנו עוד אחד.‬
‫היי. צא החוצה.‬
‫היי!‬
‫תעזור לי.‬
‫יוקיקו מאדה?‬
‫בחיי.‬
‫את כבר יודעת מי אני.‬
‫גברת יון צ'ה־אוק.‬
‫זה מוזר.‬
‫הקצינים היפנים השתתקו פתאום.‬
‫עיתונים! תקנו עיתונים!‬
‫עיתונים!‬
‫תקנו עיתונים!‬
‫עיתונים!‬
‫ותחנת המשטרה של ג'ונגנו?‬
‫נראה שהם גם לא גילו‬ ‫את מקום הימצאה של יון צ'ה־אוק.‬
‫אז למה הם השתתקו?‬
‫בדרך כלל, הם כבר היו הופכים‬ ‫את בונג'ונג ואת ג'ונגנו.‬
‫מה שזה לא יהיה,‬ ‫אני חושב שזה שונה ממה שהיה פעם.‬
‫הם שותקים גם בנוגע למותו של איצ'ירו.‬
‫מאסטר.‬
‫גברת נאוול. איך הלך?‬
‫טוב.‬
‫אבל אני חושבת שאתה צריך לרדת למטה.‬
‫יש לך אורחת.‬
‫טוב,‬
‫אני אשאיר אתכם לבד.‬
‫מה מביא אותה לפה?‬
‫אני לא בטוחה.‬
‫הם פשוט יושבים שם כמעט בלי לדבר.‬
‫רגע, אני לא רואה את בום־או.‬ ‫לאן הוא יכול היה ללכת?‬
‫תשכחי ממנו.‬
‫הוא לא יחזור.‬
‫האישה הזאת, גברת נאוול,‬
‫אפשר לסמוך עליה?‬
‫היא כמו משפחה בשבילי מאז שהייתי ילד.‬
‫רק כי הם כמו משפחה,‬ ‫זה לא אומר שאפשר לבטוח בהם.‬
‫לא כדאי לך לבטוח באנשים בקלות כזו.‬
‫הם לא בוגדים כי הם רעים.‬
‫הם בוגדים כי הם חלשים.‬
‫ורוב בני האדם חלשים.‬
‫מה מטרת הביקור הזה?‬
‫אז אל תטרח לחכות.‬
‫גברת יון צ'ה־אוק לא תחזור.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הרגע אמרתי לך.‬
‫בגידה לא נגרמת על ידי רוע,‬ ‫אלא על ידי חולשה.‬
‫האישה הזאת לא הייתה חזקה מספיק‬
‫כדי להישאר לצידך.‬
‫את יודעת איפה היא?‬
‫איפה היא?‬
‫ליידי מאדה!‬
‫היא מתה.‬
‫ותנחש מה.‬
‫חיבבתי אותך הרבה יותר‬ ‫לפני שהלכת לבית החולים אונגסונג.‬
‫זה ברור שהבחנת‬ ‫בין מה שיביא לך רווח לעומת הפסד.‬
‫תמים.‬
‫ולכן, עוצמתי.‬
‫בבקשה,‬
‫תחזור למי שהיית פעם.‬
‫תשכח מאישיקאווה, אקיקו‬ ‫ובית החולים אונגסונג.‬
‫אפילו מיון צ'ה־אוק.‬
‫תשכח מהאישה הזאת.‬
‫פשוט תחיה את חייך כמו שחיית לפני,‬
‫כאילו כלום לא קרה.‬
‫תעשה את זה, ואתה ו"בית אוצר הזהב"‬
‫תהיו בטוחים.‬
‫תיזהר, מר ג'אנג!‬
‫יש יד בלתי נראית‬
‫ששולטת בכול.‬
‫איך גילית?‬
‫משכתי בכל חוט‬
‫בבונג'ונג ובג'ונגנו,‬ ‫אבל לא מצאתי זכר אליה,‬
‫אז איך…‬
‫איך את יודעת על מותה?‬
‫אילולא אני,‬
‫כבר היו עוצרים אותך.‬
‫העובדה שהיית קרוב לאישה‬ ‫שירתה במנהל איצ'ירו‬
‫מספיקה כדי לסווג אותך כמסית.‬
‫אז…‬
‫אל תעשה יותר שום דבר מסוכן,‬
‫מר ג'אנג.‬
‫איפה יון צ'ה־אוק?‬
‫אמרתי לך. היא מתה.‬
‫אז תני לי לראות את הגופה שלה.‬
‫תפסיק…‬
‫לאכזב אותי.‬
‫אני לא רוצה שנהיה אויבים.‬
‫יון צ'ה־אוק!‬
‫איפה היא?‬
‫לעולם לא תראה אותה שוב.‬
‫לא אכפת לי מה עשית. אני אמצא אותה.‬
‫בין אם היא מתה ובין אם לאו,‬ ‫אני אמצא אותה, ויהי מה!‬
‫אתה אומר שאתה מתכוון לצאת נגדי?‬
‫איך מישהו כמוני יכול להתנגד לך?‬
‫את אזרחית יפנית בעלת כוח ממשפחה חזקה…‬
‫אם אתה יודע את זה, תהיה בשקט.‬
‫ככה תהיה בטוח.‬
‫למרות זאת!‬
‫מדובר ביון צ'ה־אוק.‬
‫אולי אני מנהל חנות משכון עלובה,‬
‫אולי חייתי חיים ללא גאווה‬
‫ועשיתי כל מיני דברים כדי להסתדר,‬ ‫אבל פעם אחת בחיים שלי‬
‫רציתי להגן עליה גם אם זה היה דורש‬ ‫לוותר על כל מה שיש לי.‬
‫אז?‬
‫איך בדיוק תצא נגדי?‬
‫עם מה?‬
‫לא עם הזבלים שלצידך, אני מקווה.‬
‫תשמרי על הפה שלך. אלה האנשים שלי!‬
‫אתה בכלל יודע איך האנשים האלה בגדו בך?‬
‫האישה הזאת, גברת נאוול, שאתה מחשיב למשפחה.‬
‫היא הלשינה על אימא שלך לפני זמן רב.‬
‫גם אימא שלי שם.‬
‫ראית אותה?‬
‫שמה סים סאן־דוק.‬
‫את מכירה אותה?‬
‫לא.‬
‫גם לא שמעת את שמה?‬
‫לא.‬
‫- סים סאן־דוק -‬
‫האיש הזה, גו גאפ־פיונג,‬
‫בגד בך לאחרונה‬ ‫בתא העינויים של המשטרה הבולשת.‬
‫אני…‬
‫אספר לך הכול עכשיו.‬
‫הכול…‬
‫והילד הזה, בום־או?‬
‫כדי למצוא את אימו שעזבה אותו‬ ‫וברחה ליפן כשהוא היה ילד,‬
‫הוא בגד בך.‬
‫הוא מכר אותך תמורת כרטיס מעבר זול,‬
‫אפילו כשהתייחסת אליו כאל משפחה.‬
‫והחבר שלך לכאורה?‬
‫נדרשו לו רק כמה שעות להתוודות‬ ‫שאתה והחברים שלך הייתם המורדים העיקריים.‬
‫זה מה שבני אדם עושים‬ ‫כשהם חלשים באופן פתטי.‬
‫נואשים כל כך להציל את עצמם‬ ‫עד שהם שוכחים את הטובות שקיבלו.‬
‫אין להם ערכים.‬
‫ובכל זאת,‬
‫מה אמרת שתעשה עם הזבלים האלה?‬
‫אתה תצא נגדי?‬
‫כשאני זו שפועלת ללא לאות בשבילך אפילו כעת?‬
‫אתה אומר שתבגוד בי?‬
‫זה מה שאתה אומר, מר ג'אנג?‬
‫בסדר.‬
‫אולי את צודקת.‬
‫אך…‬
‫האם ידעת?‬
‫אף אחד מהאנשים האלה…‬
‫לא היה עובר את הדברים האלה‬
‫אילו העולם היה שונה.‬
‫אם העולם היה שונה,‬
‫הם לא היו מגיעים לכלא‬
‫ומוכים כמעט למוות כדי לבגוד בחבריהם.‬
‫לא היו שורפים אותם‬ ‫או עוקרים להם את הציפורניים.‬
‫והם לא היו צריכים להיכנע,‬ ‫למסור את שמות החברים שלהם,‬
‫ולחיות את שארית חייהם מלאי אשמה.‬
‫אבל למרות כל זה,‬
‫הם נלחמים בשיניים ובציפורניים‬ ‫וחיים עם הכאב‬
‫כי הם צריכים לשרוד,‬ ‫לא משנה כמה הם מושפלים ומבוישים!‬
‫אנחנו חייבים לשרוד,‬
‫אחרת אף אחד לא יזכור מה עברנו.‬
‫אז אל תעזי לקרוא להם זבלים.‬
‫אף אחד מהם‬
‫לא ראוי להיקרא ככה על ידי אנשים כמוך.‬
‫אז…‬
‫זו הבחירה שלך.‬
‫בדיוק.‬
‫זו הבחירה שלי.‬
‫זה נגמר בינינו.‬
‫ליידי מאדה.‬
‫בואו ניכנס.‬
‫הלילה…‬
‫עדיין קר.‬
‫מאסטר!‬
‫מאסטר.‬
‫מה…‬
‫מה אמרתי שם הרגע?‬
‫לא היית עצמך.‬
‫אמרת את כל מה שהיה לומר.‬
‫תחכה ותראה.‬
‫אני אמצא את הרמזים…‬
‫למקום הימצאה של יון צ'ה־אוק…‬
‫לפני שאמות.‬
‫טה־סאנג.‬
‫מתי גילית?‬
‫שאני…‬
‫מסרתי…‬
‫את השם של אימא שלך?‬
‫זה היה…‬
‫קצת אחרי שאימא נפטרה.‬
‫ואתה…‬
‫בכל זאת…‬
‫קיבלת אותי?‬
‫כי לא חשבתי שזו הייתה אשמתך.‬
‫אל תדאג יותר מדי.‬
‫אתה מכיר את מר גו.‬
‫ברגע שהוא מתקבע בדעתו,‬
‫הוא תמיד חוזר עם רמז.‬
‫בוא נחכה.‬
‫מה אם זה נכון?‬
‫מה אם היא באמת מתה?‬
‫הטרף מוכן?‬
‫ליידי מאדה שלחה לנו אישה ג'וסונית.‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬