Vítej zpět mezi námi!
Manousosi, slyšíš nás? Jak se cítíš?
Vzpomínáš si, co se ti přihodilo?
Pořádně jsi nás vyděsil.
Dobrá zpráva je, že infekce reaguje na antibiotika.
Ale budeš se tu asi muset chvilku zdržet.
Musíš se zotavit.
Manousosi, chápeme, že ty informace potřebuješ vstřebat.
Ale nějakou dobu potrvá, než se uzdravíš. Tvé tělo potřebuje odpočinek. Potřebuje…
Já odcházím.
Co jsem dlužen?
Účet! Co jsem dlužen?
Nic nám nedlužíš.
Vám ne.
Ale těm skutečným lidem, co tady byli před vámi.
Za nemocnici, stehy, léky. Nic není zadarmo!
Před spojením by tvá léčba v této konkrétní nemocnici stála
8 277,53 panamských balboa nebo amerických dolarů.
Balboa?
Jsem v Panamě?
Přeješ si položkové vyúčtování?
Já, Manousos Oviedo, této nemocnici dlužím 8 277,53 dolarů.
Plus jednu sanitku.
Prosím, nevstávej.
- Promiň. - Rádi pomůžeme.
Díky.
Děkuji.
Na zdraví.
Jo, na zdraví.
Není to moc sladké? Vždycky se bojím, že tam nedám dost vody.
- Nemá to chybu. - Jo?
Můžu dolít, jestli chceš. Vodu.
Té O'Keeffové to tu sluší.
Já se to chystala vrátit.
Báječně se tady vyjímá.
Jen se ji snažím ochránit, fakt.
Potuluje se tu hodně divokých zvířat.
Vlci.
Bizon. Bizoni.
A kdyby se zatoulali do muzea
a začali se o ty obrazy otírat, bylo by to…
Jo.
To by mohlo představovat problém.
Pokud si to budeš přát, můžeme ty budovy zabezpečit.
Bezva.
To by bylo bezva. Aby bizon nesežvýkal Monu Lisu.
Nevím, o čem se bavit.
A kdo říká, že musíme?
Co si zahrát nějakou deskovou hru?
- Fakt? - Mohla by to být zábava.
Tak jo.
Tak na co máme náladu?
Bananagrams?
Ne. To by nebyla legrace.
Tam slova znáš.
Šachy. Ne.
Ježiši, ne.
Navíc ti, myslím, chybí bílá věž, ne?
Ale můžeme ti sehnat novou.
Copak tu ještě máme?
Risk. Ovládnutí světa. Tak to je vtipné.
Nevím, proč tu vlastně je.
A ta, co jste hrávali s bratranci?
Pozdě.
Necháváš mě vyhrát? Nebo ti to fakt nejde?
Hraj dál a uvidíš sama.
Na tuhle hru jsem si roky nevzpomněla.
Babička měla červenou a modrou sadu.
Vždycky nás nutila je roztřídit a uložit podle barev.
Kdo prohrál, ten třídil.
Chceš vidět bratrance Henryho?
Neviděla ses s ním od Vánoc 2005.
Mluvila bych s ním úplně o tom samém jako s tebou, nebo ne?
Tak to nechci.
On mě těch 41 dnů vidět nechtěl. Proč teď?
Proč se té hře říká Spit?
To přesně nevíme.
Jak to? Víte přece všechno.
Viď? Spit.
Víme, že vznikla v Británii v 80. letech.
Teorie o tom, kdo ji pojmenoval, se různí, ale žádná není jednoznačná.
Můžeme? Spit.
V roce 1986 se muž jménem…
Tý jo.
Do háje, jako mastit karty s Googlem.
Jsou už všichni zpátky?
Většina ano. Zbytek by to měl zvládnout do hodiny nebo dvou.
Šlo by…
Mohli byste to třeba nějak odstranit?
VRAŤTE SE
Určitě.
Díky.
No, tak dobrou noc.
Můžeme zůstat, pokud bys chtěla.
Pokud si to přeješ.
Cože? Ne. Určitě máš co dělat.
A mě čekají domácí práce, a tak.
Jen mě napadlo,
že jsem se nikdy nezeptala, kde žiješ.
Nic jako vlastnictví neexistuje.
Ani osobní majetek.
Kde složíme hlavu, tam jsme doma.
Jo, ale…
- Kde vlastně v noci přespáváš? - Chceš to vidět?
Všichni spí pohromadě?
Proč?
Kvůli úsporám elektřiny, zemního plynu.
Je efektivnější vytápět a chladit jednu velkou místnost než stovku malých.
Nezvrtne se to v nějaké orgie jako konec Matrixu, že ne?
Ne, jen kdybys chtěla.
Podobně to děláme po celém světě.
Supermarkety, kostely, konferenční sály.
Počkat, ten pes ale jedním z vás není, že ne?
To ne.
I když to rozhodně je zlatíčko.
Jmenuje se Medvídek Jordan.
Hej, Medvídku.
Ahoj.
- Nedošlo mi, že máte mazlíčky. - Nemáme.
Ale když zvíře odmítá opustit bývalého majitele, postaráme se o ně.
Medvídek má rád Malcolma, který je tamhle.
Chceš s námi přes noc zůstat?
Nachystáme ti vlastní postel.
- Ne. - V soukromí.
Není třeba. Vydám se domů.
Cokoli ti vyhovuje.
Můžeme tě odvézt. Nebo si klidně vezmi naše auto.
Nějak se o sebe postarám.
- Nevadí, když si lehneme? - Jen do toho.
KONGRESOVÝ SÁL RIO RANCHO
Moc jsme si to s tebou užili.
Jsme šťastní, že jsme zpět.
Jo.
Máme ti připravit snídani?
Ne. Zvládnu to sama.
I já si to užila.
PÍSEČNÁ ZÁPLAVA?
RABAN ZAS UMÍRÁ? OVĚŘ U VAL
PIRÁT LUCASIA? ODKAZ SHAKESPEARE!
POTĚŠIT I BOMBOU?! NEZABIJOU ANI MOUCHU
VŠICHNI JSOU SI ROVNI
CHTĚJÍ MĚ PROMĚNIT! DIVNĚ UPŘÍMNÍ?
ONI. POJÍDAJÍ. LIDI
Máloco to překoná.
Bože, jak zbožňuju vlaky.
Na tom zahoukání je prostě něco kouzelného, víš?
A co přesně?
Ale no tak. Někdy jsem někomu určitě řekla, že houkání vlaků miluju.
Já myslela, že o mně víš všechno.
Tohle ne.
Je to…
nejosamělejší zvuk na světě.
Jak to děláš?
Souvisí to s elektromagnetickým polem těla.
Naším přirozeným elektrickým nábojem.
Taky ho máš, jen ho nepoužíváš.
Něco jako rádio?
Něco takového.
Ale rádiový přenos je jako mluvení.
Vědomá činnost.
Naše komunikace je podvědomá.
Homeostatická.
Jako dýchání.
Takže…
Ne.
Stále zbývá dost věcí, kterým nerozumíme.
Na co vlastně potřebujete vlaky?
Na rozvoz jídla.
Vše v pořádku?
Jsem v pohodě.
Promiň, pokračujte.
Je ti to taky tak příjemné?
To si piš.
Takže…
Takže… Jak?
Teda vím, že jsi teď na masáži,
ale technicky vzato masíruješ sama sebe.
Ano.
A přitom masíruješ i mě.
- Takže… - To je pravda.
Jak to funguje?
Zažívají všichni to, co teď zažíváš ty?
Užívá si teď celý svět masáž?
Ne. Ne úplně přesně.
Je to trošku jako…
V uplynulých 10 minutách
se narodilo 965 a zemřelo 1 674 lidí.
A…
A když jsme to říkali, v Bulharsku se muž shodou náhod napíchl na železný plot.
Ježišikriste.
Ale to nic.
Nepropíchl si žádný životně důležitý orgán.
Prožívat to všechno najednou by nebylo snesitelné.
Prostě víme, když se to přihodí.
Jsme si toho vědomi.
Třeba jako teď toho, že ti naskočila husí kůže.
A přitom všem…
je ta masáž tak příjemná.
- Tak odtamtud to pochází. - Přesně.
A je to hvězda.
Kepler-22.
A Kepler-22b je planeta, kterou vidět nemůžeš.
Tak ji označujeme my. Netušíme, jak jí říkají oni.
Má dvakrát větší poloměr než Země.
A myslíme si, že jejich planetu pokrývá obrovský oceán.
Občas zavřeme oči a pokoušíme se představit si ho.
Nevím, jestli se dívám správně.
Teda, asi vidím…
souhvězdí Labutě.
Vidíš hvězdu, která září jasněji než ostatní?
Ano.
Tak to je Deneb.
Když si představíš přímou čáru z první části křídla,
měla bys narazit na malou tečku.
Nerozeznám je.
Město produkuje hodně velký světelný smog.
Uvidíme, co se s tím dá dělat.
No teda.
Zkus to teď.
Můžeme ti na ni nastavit dalekohled.
Poznala bys ji snáze.
Počkej momentík. Počkat.
Jo, asi ji vidím.
- Vidím ji. - Jo?
Vidím.
Jo.
No a jací jsou lidé na Kepler-22b?
Asi se o nich nikdy nic nedozvíme.
Jsou moc daleko.
Ale víme, že je milujeme.
A jsme jim vděční.
Vše jim oplatíme, ať to trvá, jak dlouho chce.
A to znamená?
Musíme se o jejich dar podělit s kýmkoli dalším, kdo tam venku je.
Jen abych měla jasno, „tam venku“ znamená ve vesmíru?
Jak přesně to uděláte?
SIGNÁL Z KEPLER-22b OBROVSKÁ ANTÉNA
ELEKTŘINA CELÉ ZEMĚ NA VYSLÁNÍ SIGNÁLU
SPANÍ SPOLU/TULENÍ/TĚLESNÉ TEPLO
SEX? ENERGO ÚČINNOST
KOMUNIKACE – TĚLESNÝ NÁBOJ
VLAKY ROZVÁŽÍ JÍDLO
CHTĚJÍ MĚ PROMĚNIT! NUTNÝ SOUHLAS
Můžu mít prosbu?
Ahoj.
Díky.
Rádo se stalo.
Znamená to to, co si myslíme?
- Cože? - Že zase píšeš?
Píšu…
Wycaro. Jo.
Jo.
Něco mě napadlo a musela jsem to hodit na tabuli.
No a přestala mi psát fixa.
Takže jo, zase píšu.
Tak se nenechej zdržovat.
Jsme tak nadšení, protože budeme mít něco nového ke čtení.
A další díl Wycara.
Ovšem jen pokud se o něj budeš chtít podělit.
Netlačíme na tebe.
Jasně.
Ať ti to jde od ruky, Carol.
PEPŘOVOCE = JED? ELIXÍR? NÁPOJ LÁSKY!
CO O NICH VÍM: HNĚV = NEBEZPEČÍ?
JAK?!
Slušné.
Bylo to blízko.
Ani náhodou.
Žádné mazání medu kolem pusy.
Vážně.
Nepřeháním. Kdysi mi to fakt šlo.
My to víme.
Děláš si ze mě prdel?
Ježiši.
Že prý to nikdy nehrála.
To Zosia.
Ale my disponujeme znalostmi všech žijících šampionů v kriketu,
takže, víš, máme takovou drobnou výhodu.
Jo. Chápu. Jako šachy a podobné věci.
Ale tohle chce svalovou paměť.
To všechno sdílíte taky?
Možná. Nebo jsi na to prostě jen levá.
JSI LEVÁ, CAROL!!!
Tvoje práce.
Fajn. Tak jo.
Tak to jen musím porazit sedm miliard lidí.
Jo. Sedm miliard zadků dostane na prdel.
Smím mít otázku?
Ovšem.
Kdy jsi měla dokonalý psací den?
Nikdy.
Vážně?
Máš tam tolik spisovatelů. Měla bys to vědět. Jako by ses ptala:
„Které vrtání zubu bylo nejlepší?“
Nebohá spisovatelka v mukách.
Mimochodem ještě jsem na řadě.
Proč se ptáš?
OTEVŘENO NON STOP
BEZEDNÉ ŠÁLKY KÁVY
Bylo to tu zavřené celé roky.
Já nečekala, že se sem ještě podívám.
- Smíme si přisednout? - Ano, ovšem.
Díky.
Řekneš nám, jak se cítíš?
Bylo by nám ctí vědět to.
No…
Tady to začalo. Což očividně víš.
Poznámky jsem čmárala ručně do žlutých linkovaných bloků.
Já je ukradla na brigádě.
Měla jsem jich snad 20. Od začátku do konce jsem je procházela a přepisovala.
A celou tu dobu jsem snila o tom, jak si našetřím na noťas.
A pak jsem ty stránky vytrhla a sepnula je obrovským kovovým klipem.
Taky kradeným.
Na jeho rozevření bylo třeba obou rukou.
Jen abych tam strčila jedinou stránečku.
Pokaždé jsem měla hluboké otisky v dlaních.
Bylo to neskutečně otravné.
Jo a bývala tu servírka. Bri.
Zbožňovala jsem ji. Dolívala mi kafe.
Nikdy mě nepeskovala, že tu celé dny jen vysedávám.
Panebože.
Nenech se honit, srdíčko.
Tohle místo.
Toto místo…
Bylo to moje útočiště.
Zdrtilo mě, když…
Když… Celé to tu shořelo.
Postavili jste to?
Z… Počkej. Z ničeho?
Nic tu nebylo?
Ano.
Bože, jak mi ty dny chybí.
Pracovala jsem celou noc, ať můžu ráno psát a pak…
Tohle byly ony dokonalé dny.
Stalo se něco?
Carol?
Opustila jsi nás narychlo.
Je všechno v pořádku?
V naprostém.
Sarkasmus.
Ano.
Chceš nalít? Já si panáka dám.
Jednoho si dáme, pokud tě to potěší.
„My.“
„Myslíme si. Chceme.“
„Já“ by tě zabilo?
- Zabilo? - Ovšemže ne.
My…
Já… ze sémantického hlediska je to podivné,
ale, ovšem, ona by…
My bych…
Teda.
Všechny mozky světa nezvládnou jedno blbý zájmeno.
Tohle tě zarmoutilo?
Kde ta servírka žila?
Bri.
V Den spojení, když byla sama sebou a ne vámi.
Kde byla?
V Miami.
Práce? Dovolená?
Práce. Dělala kosmetičku.
Šťastná novomanželka.
Ale teď už ne.
Takže se v životě posunula někam dále a pak se stalo co?
Přitáhli jste ji zpátky sem na divadýlko? Se servírkou v hlavní roli?
Carol, moc nechápeme, co tě trápí.
Mohla bys to upřesnit?
Snažíte se mě rozptýlit.
Zmást.
Z popela jste oprášili moje oblíbené bistro.
To bylo radosti, že zase píšu, ale šlo jen o divadýlko.
Jen samé manipulativní sračky, protože víte, že jsem to nevzdala.
Přiznej to.
Víte, že jsem to nevzdala. Řekni to.
Víme to.
Kéž bys to vzdala.
Ale že Wycaro zbožňujeme, je taky pravda.
Tak dobře. Na rovinu. Jen do toho. Vyložme karty na stůl.
Líbíš se mi.
Vy lidé. Ty-vy… To je fuk.
Jste…
Líbí se mi na tobě řada věcí.
Ale tohle?
Naprostá katastrofa.
Neudržitelné.
Duševní choroba. Psychóza.
Hladovíte a nedokážete si ani utrhnout pitomé jablko?
Já… Jak…
Někdo musí dát svět do pořádku, i kdybyste mě zase měli opustit.
I kdyby to mělo znamenat, že…
- Dobré ráno. - Ahoj.
Jak dlouho jsi vzhůru?
Dost dlouho.
Chceš vidět první kapitolu?
Nenapínej.
Raban…
je teď žena.
Pozdě, ale přece.
Ale teď si vlastně říkám, proč ne?
Smysl to dává.
Takže to prostě přepíšeš?
Není třeba.
- Stane se to přirozeně. - Jak?
Zřídlo pravdy z druhé knihy?
Ne.
Ne, to by nešlo.
- Ne. Jo, máš pravdu. - Měňavci z Gollinbray.
Co třeba spíš Sluje…
- Sluje Aevaloru. - Jo.
- Neztratily se v čase? - No, ovšem.
Co je čas pro někoho jako Raban?
- Získá časový kompas kapitána Virgila… - Časový kompas!
- Panečku. - Lucasia může kompas použít…
Na něco. Za boha mě nenapadá na co. Ale u Raban to prostě dává smysl.
Jo.
Zatím se ti to líbí?
Carol.
My…
Jsem nadšená.
Kytara Joe Pass, Ray Brown drží tempo na base,
Mickey Roker to rozjíždí na bicí
a jedinečný Dizzy Gillespie na trubku.
Hudební lahůdka.
„All of You“ Milese Davise na 92,4 FM, na rádiu KHNM.
Doufám, že toho děláš dost pro nás obě.
Jíš taky.
Omelety máš ráda, že?
To máme.
Máme rádi všechny možné snídaně.
No jo, jasně.
Ale ty… Ty.
Myšleno ty sama.
Má Zosia ráda omelety?
Zosia má…
Mám omelety ráda.
Mockrát jsem je okusit nemohla.
Jaké jídlo máš nejradši?
Mangovou zmrzlinu.
Mangovou zmrzlinu zbožňuju.
V mé čtvrti ji z malého vozíku prodával jeden stařík.
Pozorovala jsem lodě, když opouštěly Gdaňsk.
Zbrusu nové. První plavba.
To mi bylo možná tak deset?
Ty obrovitánské lodě mě naprosto fascinovaly.
Kdo je postavil?
K čemu sloužily?
Kam mířily?
A teď to vím.
Občas nám ten stařík
nějakou zmrzlinu dal zadarmo, když mu jí hodně zbývalo.
Věděl, že máme hluboko do kapsy.
Bylo to krátce po pádu komunismu
a on měl najednou nové příchutě.
Mátovou, kávovou, broskvovou.
Ale mangová,
ta byla moje nejoblíbenější.
Díky, že jsi mi to řekla.
Zosio?
Budeš mít návštěvu.
Tak jo.
Fajn. Dobrý. Tak jo.
HRANICE MEXIKO – USA 31 KM
Překlad titulků: Kateřina Jabůrková