‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫"זמן תשובות!‬
‫"זו 'הסטוריבוטס: זמן תשובות!'‬
‫"הם חיים במחשבכם ויש להם מטלות‬
‫"הם עוסקים בלמידה ויודעים איך ליהנות‬
‫"וכשיש לכם שאלה, תנו להם לענות‬
‫"זו 'הסטוריבוטס: זמן תשובות!'‬
‫"זמן תשובות!"‬
‫- הסטוריבוטס: זמן תשובות! -‬
‫שלום!‬ ‫-מה העניינים?‬
‫שלום, בינג. מהי החיה הכי חזקה בעולם?‬
‫שאלה מצוינת! בואי נראה.‬
‫חיפושית הזבל יכולה למשוך‬ ‫למעלה מפי 1,100 ממשקלה.‬
‫זה כאילו שבן אדם יזיז 67 טונות!‬
‫היא דוחפת כדור ענק של…‬
‫ואו, תודה שהתקשרת. זאת הייתה שאלה נהדרת.‬
‫שלום, סטוריבוטס.‬ ‫מהי המכונית הכי מהירה בעולם?‬
‫אני בודקת.‬
‫המכונית הכי מהירה בעולם‬ ‫מגיעה למהירות 508 קילומטרים בשעה.‬
‫זה ממש מהיר!‬
‫אני יכול להיות מהיר יותר!‬
‫הסתכלו!‬
‫כן!‬
‫אני בסדר!‬
‫בופ.‬
‫כולם, שאלה ברמה שלוש מגיעה!‬
‫כזה, שלום?‬
‫זאת פטרייה?‬ ‫-נראה לי שכן.‬
‫סטוריבוטס! אני שמחה כל כך שתפסתי אתכם.‬
‫שלום, גברת פטרייה. במה נוכל לעזור לך היום?‬
‫אני לא יודעת, בו.‬ ‫אני פשוט ממש עצובה לאחרונה.‬
‫כי את צומחת בחושך כל הזמן, נכון?‬
‫אתה צודק, אבל זאת לא הסיבה.‬
‫כי העפר שאת צומחת בו מסריח וחלקלק?‬
‫לא, גם זו לא הסיבה.‬
‫העפר שאני צומחת בו מסריח,‬ ‫אך הוא מלא בחומרים מזינים.‬
‫אז מה הבעיה, גברת פטרייה?‬
‫ובכן, סטוריבוטס, התקשרתי היום כי…‬
‫כי…‬
‫כי ילדים לא אוהבים אותי!‬
‫ילדים לא אוהבים אותי! לדעתם אני דוחה!‬
‫לדעתם אני מסריחה!‬ ‫לדעתם אני מגעילה, סטוריבוטס.‬
‫אוי, גברת פטרייה, אני בטוחה‬ ‫שילדים היו אוהבים אותך אם היו מכירים אותך.‬
‫לא! הם חושבים שאני‬ ‫פטרייה מסריחה והם יחשבו כך תמיד!‬
‫ובכן, מהצד החיובי, גברת פטרייה, את לא לבד.‬
‫הרבה ילדים לא אוהבים ירקות כלל.‬
‫אני לא ירק, בנג. אני משהו שונה לגמרי.‬
‫אז מה את, למעשה?‬
‫אני אורגניזם מסוג‬ ‫שכולל פטריות, שמרים ועובשים.‬
‫זה לא מה שיהפוך אותך לפופולרית.‬
‫בופ.‬
‫בכל אופן, אני רוצה רק שילדים יאהבו אותי.‬
‫כמו שהם אוהבים פיצה, גלידה,‬ ‫ממתקים ואת כל שאר הדברים הטובים.‬
‫תהיי חייבת להיות‬ ‫ממש טעימה כדי שיאהבו אותך כך.‬
‫לכן התקשרתי אליכם!‬
‫עליי ללמוד כיצד‬ ‫הטעם פועל, כדי לשפר את טעמי!‬
‫ואז ילדים בכל מקום יאהבו אותי.‬
‫טוב, חבר'ה. מישהו מאיתנו מכיר מומחים לטעם?‬
‫שף פייר הוא השף הכי מפורסם!‬
‫הוא בטח ידע כיצד הטעם פועל.‬
‫שף פייר! זה רעיון נפלא!‬ ‫-רעיון נפלא!‬
‫הזדרזו בבקשה, סטוריבוטס.‬
‫נמאס לי למרוח את עצמי‬ ‫בחמאה ובמלח כדי שיאהבו אותי.‬
‫אל תדאגי,‬ ‫גברת פטרייה. אנחנו יוצאים לעבודה.‬
‫זמן תשובות!‬
‫שלום, סטוריבוטס. מהו שיהוק?‬
‫מהו שיהוק? זה די פשוט, למעשה.‬
‫בתוך כל אדם יש שריר בשם הסרעפת.‬
‫הוא נמצא בין אזור הקיבה לבין החזה.‬
‫לפעמים, מסיבות שאינן ידועות עדיין,‬ ‫הוא מתכווץ, והתוצאה היא קול חזק שנשמע…‬
‫ובכן, בערך כך, למעשה.‬
‫וגם כך.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫שלום, סטוריבוטס. תספרו לי עובדה כיפית?‬
‫עובדה כיפית מספר 314,159,265.‬
‫ידעת שבמצרים העתיקה‬ ‫אנשים ישנו על כריות מאבן?‬
‫אתה ער?‬
‫כן. אני לא מצליח להירדם.‬
‫גם אני לא. אולי נעשה קרב כריות?‬
‫בסדר.‬
‫רעיון גרוע.‬
‫התחנה הבאה, המסעדה המפונפנת של שף פייר.‬
‫לא! לא ככה!‬
‫ראשית שימו את המרכיבים בקערה‬ ‫ורק אז ערבבו! השתמשו בקמח, לא בקרח!‬
‫הלהקה הכי גדולה בעולם החליטה לאכול‬ ‫את האוכל של פייר, והוא צריך להיות מושלם!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫אני לא מאמין…‬
‫זה לא מקובל עליי!‬
‫שף פייר! הוא התעלף!‬
‫זה צריך להיות במקרר או במצנם?‬
‫קורט מלח, או כוס?‬
‫מי יהיה השף הראשי עכשיו?‬
‫סליחה, מישהו יכול…‬
‫חסר פה משהו, נכון?‬ ‫-אני יודעת מה צריך לשים בזה. סוכריות גומי!‬
‫הן בפנים!‬ ‫-שכחתי את הכיריים!‬
‫אני יודעת איך לתקן את זה!‬
‫מושלם.‬
‫אה, הביף בורגיניון?‬
‫לא, זה הספגטי המיוחד שלי,‬ ‫עם סירופ מייפל ונקניקיות.‬
‫תפסתי!‬
‫העיניים שלי!‬
‫מה קורה כאן?‬
‫מי את?‬
‫אני מצטערת. אני בו ו…‬ ‫-מה את עושה למסעדה שלי?‬
‫רק ניסיתי לעזור.‬
‫למעשה באתי לכאן‬ ‫רק כדי לגלות כיצד הטעם פועל.‬
‫ובכן, גברת בו…‬
‫אני לא יודע כיצד אנשים טועמים אוכל,‬
‫אלא רק איך להכין אוכל טעים‬ ‫וברור שאת לא יודעת שום דבר על כך!‬
‫טוב, מי הכין את הארוחה המשוגעת הזאת?‬
‫היא! בו! היא הכינה כל מה שאכלת.‬
‫שף בו?‬
‫כן, אבל אני יכולה להסביר. הגעתי בחיפזון ו…‬
‫אוכל פנטסטי!‬
‫אני מנהלת להקת הרוק הידועה, "פקעיות הטעם".‬
‫הלקוחות שלי הלכו להתכונן להופעתן,‬ ‫אבל ביקשו שאמסור את ברכותיהן לשף‬
‫ואגיד שהאוכל היה סוף!‬
‫הנה כרטיס אל מאחורי הקלעים‬ ‫להופעה שלנו הערב כאות תודה.‬
‫תודה!‬
‫תמשיכי להשתולל בעולם האוכל.‬ ‫אני מקווה שניפגש אחר כך.‬
‫"פקעיות הטעם"?‬
‫יש להן את המילה "טעם" בשמן.‬ ‫אולי הן ידעו כיצד הטעם פועל.‬
‫סליחה על המטבח שלך,‬ ‫שף פייר, אבל אני הולכת להופעה.‬
‫להתראות!‬
‫אנחנו צריכים עוד סוכריות גומי!‬ ‫ואיפה הפרצופים המחייכים על המאכלים האלה?‬
‫שלום, סטוריבוטס.‬
‫מהו רעל, ומהו ארס?‬
‫כעת אנו שבים אל דוקטור ביל.‬
‫אנא קבלו בברכה‬ ‫את האורחת הבאה שלי, גברת עכסן.‬
‫תודה שהזמנת אותי, דוקטור ביל.‬
‫בואי ניגש ישר לעניין. האם את רעילה, או לא?‬
‫אני לא רעילה.‬
‫קשה לי להאמין בזה.‬
‫אנחנו לא רעילים, אבל אנחנו ארסיים.‬
‫רגע. במה ארסי שונה מרעיל?‬
‫זה נשמע לי ממש כמו אותו דבר.‬
‫ובכן, אני…‬
‫את אומרת לי שזה לא כמו שתי טיפות מים?‬
‫תראה, אני…‬ ‫-נשמע לי שאלה שני דברים ממש זהים.‬
‫הם שונים, כי…‬ ‫-הסבירי לנו.‬
‫בסדר. רעל…‬ ‫-אנחנו ממתינים לשמוע את ההבדל.‬
‫אני מנסה…‬ ‫-כי דורבן עם שפתון הוא עדיין דורבן. נכון?‬
‫שקט!‬
‫אני מנסה לענות לך.‬
‫"רעיל" היא מילה לאורגניזמים‬ ‫שמשחררים רעלים כשאוכלים אותם,‬
‫כמו פטריות רעל.‬
‫"ארסי" היא מילה‬ ‫לאורגניזמים שמזריקים את הארס שלהם‬
‫כאשר הם מכישים או עוקצים, כפי שאני עושה,‬
‫בנוסף לבעלי חיים אחרים, כמו הדבורים.‬
‫למעשה, זה דווקא נשמע הגיוני מאוד.‬
‫הישארו עמנו לאורח הבא שלי,‬ ‫קוף אדם שטוען שאינו קוף כלל!‬
‫העולם הולך ומתדרדר.‬
‫"אני נחש חלקלק עם קשקשים‬
‫"אל תטעו, נשיכתי רעה‬
‫"יש שאומרים שהיא מלאה ברעל, אך זה לא נכון‬
‫"כי המילה למה שיש לי היא 'ארס'‬
‫"יש הבדל בדרך שבה השניים חודרים פנימה‬
‫"רעל בולעים או סופגים מבעד לעור‬
‫"יש פטריות רעילות וגם פטל רעיל‬
‫"ולעולם אל תשחקו בין הסרפדים‬
‫"אך ארס כמו שיש לי הוא שונה‬
‫"הוא מוזרק בהכשה או בעקיצה‬
‫"יש ארס בעוקצה של הצרעה או הדבורה‬
‫"ובשיני הארס של נחש מסוכן כמוני‬
‫"זה ארס‬
‫"לא רעל אלא ארס"‬
‫התחנה הבאה, אמפיתיאטרון הסטוריבוטס.‬
‫"פקעיות הטעם", המנהלת מדברת.‬
‫בהחלט.‬
‫נראה שאנחנו מופיעות הערב, פקעיות.‬
‫שף בו! אני שמחה שהגעת.‬
‫את אמרת "שף בו"?‬
‫איך לאוכל שלך היה טעם משוגע כל כך?‬
‫אני לא מבינה בטעם.‬
‫למעשה באתי הנה כדי לגלות כיצד הטעם פועל.‬
‫אז באת למקום הנכון.‬
‫פקעיות, אתן רוצות לספר לשף‬ ‫איך אתן מייצגות את חמשת הטעמים‬
‫שמנעימים לפקעיות הטעם?‬
‫בשמחה.‬
‫אני מלוחה, כמו צ'יפס.‬
‫חמוצה, כמו לימון.‬
‫אני מרירה, כמו אשכולית וכרוב ניצנים!‬
‫מתוקה, כמו פירות וגלידה.‬
‫ואני אוממי, החברה החדשה בלהקה.‬
‫זהו הטעם הערב לחך של בשר או עגבניות.‬
‫ואנחנו…‬
‫פקעיות הטעם!‬
‫איזה…‬
‫מגניב!‬
‫אבל רגע! איך חמשת הטעמים האלה‬ ‫משפיעים על האופן שבו אנשים חשים טעם?‬
‫אם תישארי ותצפי, נראה לי שתגלי.‬
‫סטוריבוטס, אתם מוכנים להופעת רוק?‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע!‬
‫"כשאתם נוגסים בכריך או בפיצה‬
‫"וטועמים משהו טעים, זוהי הסיבה‬
‫"יש לכם‬ ‫-פקעיות טעם!‬
‫"אלה גושי תאים בלשונכם ובגרונכם‬
‫"וכן במקומות אחרים‬
‫"וכשאת מזונכם אתם לועסים והוא מתערבב ברוק‬
‫"הוא מציף את פקעיות הטעם והן מתחילות‬
‫"לנתח את הכימיקלים שבמזון‬
‫"אז הן שולחות את המידע למוחכם‬
‫"פקעיות הטעם שלכם מזהות מספר טעמים‬
‫"אנו מכירים חמישה לפחות‬
‫"מלוח, חמוץ, מריר, מתוק‬
‫"ואוממי‬ ‫-זה טעם ערב לחך כמו בשר‬
‫"הטעמים משתלבים בדרכים שונות‬
‫"כמו מתוק וחמוץ בלימונדה‬
‫"או מלוח ואוממי בנזיד טעים‬
‫"זהו חלק מהדרך שבה אתם טועמים אוכל‬
‫"טועמים אוכל‬
‫"זהו חלק מהסיפור, אך לא כולו‬
‫"חלק נוסף בטעימה הוא חוש הריח‬
‫"האוכל משחרר כימיקלים בזמן הלעיסה‬ ‫הם זורמים לתוך אפכם וכשזה קורה‬
‫"הם פוגשים בתאים מיוחדים‬ ‫שנמצאים באף ושמם קולטני ריח‬
‫"ובדומה לפקעיות הטעם ששולחות‬ ‫אותות למוח, גם קולטני הריח עושים כך‬
‫"מוחכם מצרף את כל האותות‬
‫"שמגיעים מהאף ומפקעיות הטעם‬
‫"משווה אותם לטעמים שמוכרים לכם‬
‫"ואז אתם יודעים‬ ‫מה אתם אוכלים ואם אתם רוצים עוד‬
‫"כמו טאקו או ספגטי או ברביקיו‬ ‫זו הדרך המדהימה שבה אתם טועמים אוכל‬
‫"טועמים‬
‫"אמרתי, זו הדרך המדהימה‬ ‫שבה אתם טועמים אוכל, כן‬
‫"טועמים‬
‫"אמרתי, זו הדרך המדהימה‬ ‫שבה אתם טועמים אוכל‬
‫"טועמים‬
‫"אמרתי, זו הדרך המדהימה‬ ‫שבה אתם טועמים אוכל!"‬
‫זה היה ממש סוף!‬
‫תודה שלימדתן אותי כיצד הטעם פועל.‬
‫על לא דבר. להתראות, בו.‬
‫להתראות!‬ ‫-תודה שבאת להופעה שלנו!‬
‫להתראות! רגע.‬
‫אני צריכה לצאת‬ ‫מהכיוון השני. אולי אתם מוכנים…‬
‫כן, תודה. להתראות!‬
‫ברוכים הבאים, תלמידים. היום נדגים‬ ‫כיצד פועל הטעם, בעזרת הטעמטרון 5000.‬
‫כפי שאנו רואים,‬
‫לבני אדם יש תאים מיוחדים,‬ ‫במקומות כמו פיהם ואפם,‬
‫שעוזרים להם לטעום אוכל.‬
‫שימו לב מה קורה כאשר העוזר שלי,‬ ‫גופר, נותן לטעמטרון 5000 אוכל.‬
‫כשאנשים לועסים, שיניהם מפרקות את האוכל‬
‫והרוק מסייע לו להציף את פקעיות הטעם.‬
‫פקעיות הטעם האלו‬ ‫מנתחות את הכימיקלים שבאוכל‬
‫ושולחות את האותות המתאימים למוח.‬
‫האותות האלה מתחלקים לחמישה טעמים, בעיקרון:‬
‫מלוח, חמוץ, מר, מתוק ואוממי.‬
‫אך פקעיות הטעם שבפה‬ ‫אינן עושות את כל העבודה לבדן.‬
‫גם קולטני ריח באף שולחים אותות למוח.‬
‫המוח מסתמך על האותות האלה‬ ‫כדי להחליט אם להמשיך ללעוס‬
‫או לירוק את האוכל…‬
‫ולבחור במשהו אחר.‬
‫לא! גופר! תפסיק אותו!‬
‫וכך פועל הטעם.‬
‫תפסיק!‬
‫שלום! גברת פטרייה? את שומעת אותי?‬
‫בו! אני שמחה כל כך שחזרת.‬ ‫מצאת איך אנשים טועמים אוכל?‬
‫בהחלט, אבל אני לא בטוחה שזה יועיל.‬
‫אל תדאגי, בו. אני קשוחה יותר‬ ‫מכפי שאני נראית. אני אעמוד בזה. מה גילית?‬
‫ובכן, לאנשים יש בפיהם ובאפם תאים מיוחדים‬
‫שמנתחים את הכימיקלים שמשתחררים מהמזון.‬
‫התאים האלה שולחים אז למוח‬ ‫אותות כדי לנסות להבין את טעמו של האוכל.‬
‫אז כדי לשפר את טעמי,‬
‫אני צריכה לשנות את הכימיקלים‬ ‫שמשתחררים כשלועסים אותי?‬
‫איך אני אמורה לעשות זאת?‬
‫אני לא יודעת אם את יכולה.‬
‫אבל למה שתשני את עצמך כלל, אחי?‬
‫כן! את יכולה ללמוד לאהוב את מי שאת.‬ ‫-וגם את הטעם שלך.‬
‫ואל תשכחי, טעמם של אנשים משתנה כל הזמן.‬
‫נכון! הילד שלא אהב פטריות היום‬ ‫עשוי לאהוב אותך בחודש הבא, או בשנה הבאה!‬
‫בופ.‬
‫יש המון מבוגרים שאוהבים פטריות.‬
‫וילדים הופכים למבוגרים!‬
‫כן, זה נכון!‬ ‫-זה באמת נכון.‬
‫אתם צודקים, סטוריבוטס.‬
‫נראה שמעולם לא חשבתי על זה כך.‬
‫אני פטרייה קטנה ומסריחה ואני גאה!‬
‫כל הכבוד לך!‬
‫תודה, סטוריבוטס! הרגשתי השתפרה מאוד.‬
‫אני מוכנה להראות לעולם מי אני באמת.‬
‫"אני פטרייה מסריחה‬
‫"אני פטרייה מסריחה!"‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬