Mereu e o perioadă de adaptare când vine cineva nou.
Când am venit eu, totul a mers ca pe roate.
DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Ați auzit că am candidat la postul de comisar-șef.
N-ați scăpat de mine.
Nick Wagner. Noul tău comisar.
De ce ești așa calmă? Nu-mi place!
Sunt supărată. Trebuia să fiu eu.
Bere de ghimbir pe buza neprotejată? Ești nebun!
Stresul o afectează.
Dacă o ia pe alături și se întâmplă ceva… Nu e polițistă.
Te simți bine?
Am tras justificat. CI o să mă absolve.
Pentru tine îmi fac griji, nu pentru insignă.
Se zvonește că nu-ți place autoritatea.
Uneori uit cum e să aibă cineva grijă de mine.
Ne vedem mâine, Gillory.
- Ai vești? - L-am găsit pe Roman.
- Îți trimit o poză. - Ăla nu e Roman.
Roman m-a rugat să mă asigur că tu și Ava sunteți bine.
Mi-am permis să cred că nu ne-a abandonat.
Eu încă mai cred.
Vreau rucsacul ăla.
Deci crezi că ce e în rucsacul ăla
o să-ți dea răspunsuri și nu mai multe întrebări?
Ciudat! Tu vezi?
Nu-și revine.
Mă duc să văd.
Până acum e bine.
Ești bine? Unde ești?
Baza, un gardian e rănit!
DETECTIV FĂRĂ ANTECEDENTE
- 'Neața! - Morgan, tu și Ava sunteți bine?
Da, suntem bine. Ce e?
Te întreb direct, ai pus iar pe cineva să mă urmărească?
Ce? Nu, ce spui acolo?
Nu știu, cred că mă urmărește cineva de câteva zile. Poate nu e nimic.
Arthur, dacă te simți în pericol, sună la poliție.
Nu cred că e o idee bună. Lui Roman nu prea-i plăcea poliția.
- Ce legătură are asta cu Roman? - Asta încerc să văd.
Adică…
Ai reușit să afli ceva despre ce era în rucsacul lui?
Nu, încă nu.
Poate ar trebui să ascunzi rucsacul.
Persoana de care fuge Roman nu vrea să se afle ce e în el.
M-ai auzit?
Da. Trebuie să închid.
Bine. Aveți grijă, tu și Ava.
Fiți vigilente.
Și tu la fel.
Eu și Ava n-am purtat mănuși, e rău?
Numai dacă ați putea fi suspecte pentru dispariția lui Roman.
Ne poți exclude.
- Nu ți-a părut cunoscut nimic din rucsac? - Nu.
Lui Roman nu prea-i place poliția, deci să păstrăm totul între noi.
O să păstrăm cercul mic.
Mulțumesc.
Ce se întâmplă?
Rediscutăm un caz vechi.
A venit un caz prestigios. Vreau să se ocupe ăștia doi.
Mergeți, mă descurc.
Și închide ușa.
- A venit abia săptămâna trecută. - Are nume?
Fată aplecată la fereastră.
Îi tot spuneți „ea”. Vorbim de o pictură, nu?
Pictată de Rembrandt în 1645.
Până aseară, era aici, cu restul maeștrilor olandezi.
„Un portret intim ce surprinde efemerele emoții umane.” Îmi pare rău că l-am ratat!
Dați-ne o listă cu angajații cu acces.
Sigur. Apoi îi sun pe soții Foster, să afle de la mine.
- Soții Foster? - Ni l-au împrumutat Linda și Greg Foster.
Cam cât valorează?
Cred că au dat peste 20 de milioane la licitație acum câțiva ani.
- Vă aduc lista. - Mersi.
Suntem Investigații Criminale, nu? Nu văd ce e așa criminal aici.
Iei zece ani dacă furi o operă importantă.
La care procurorul adaugă tăinuire, intrare prin efracție…
Ai prefera un cadavru?
Nu. Dar fete reale dispărute nu primesc atâta atenție.
Îți place sau nu, știrea va fi peste tot.
Probabil comisarul încearcă să ne protejeze.
Gardiana a zis că n-a văzut hoțul, era prea mult fum.
Gardianul a fost lovit în cap, dar o să-și revină.
Deci pe aici a intrat?
Da, și a ieșit, din câte știm.
Am trimis substanța asta la laborator.
Urgentează rezultatele și cere o listă de vizitatori din ultimele săptămâni.
Deci hoțul a intrat pe aici, dar tabloul e tocmai acolo.
Majoritatea preferă să nu spargă pereții.
Deci a stat să taie geamul,
să arunce o frânghie și să coboare pe ea.
Și apoi a trecut pe lângă Vermeer, Caravaggio, Turner, Rubens, Delacroix
- …și Goya? Ai idee cât valorează alea? - Sunt sigur c-o să-mi spui.
Mult mai mult ca Rembrandtul!
Dacă mobilul erau banii, hoțul ar fi luat cel mai valoros tablou.
Ar fi știut că acest Goya era adevărata comoară.
- Poate nu s-a informat. - Fiecare detaliu a fost planificat.
Uită-te la ramă, la tăietura perfectă din jurul ei.
A îndepărtat pânza cu precizie și răbdare.
Cineva a vrut musai tabloul ăsta.
Oricine l-a furat nu l-a furat pentru bani.
A fost ceva personal.
O voia pe ea.
Ai spus 22 de milioane?
Da, dar trebuie să aflăm mai multe despre el
ca să ne dăm seama cine l-a luat și de ce.
Mă scuzați! Biroul Investigații Criminale?
D-ta trebuie să fii dl Eastman. Comisarul Wagner, am vorbit.
Sigur, spune-mi Rhys.
Rhys a venit azi de la Ciudad de Mexico să ne ajute să găsim fata.
Aveam o pistă pentru La Mesa Herida a lui Kahlo… dar nu s-a concretizat.
Cum o să ne ajute?
Sunt recuperator de opere de artă pierdute, dispărute sau furate.
Au băgat totul în denumire, nu? Util.
- Dumneata cine ești? - Gillory e consultantă la noi.
Da, și crede că tabloului i s-a acordat destulă atenție
fără cineva din afară.
Te-au trimis soții Foster?
Nu, compania de asigurări. Dacă recuperez tabloul,
compania evită o plată substanțială.
Vai, ce ușurare!
Deci ancheta asta e ca să facă o firmă de asigurări economie.
Grozav, nu-i așa? Voiam să mă asigur c-ați auzit. Zi!
Morgan crede că tabloul soților Foster n-a fost furat pentru bani.
Orice e posibil, dar, din experiența mea, mereu e vorba de bani.
Nu și de data asta.
Hoții nu fură capodopere ca să și le agațe pe pereți, dră Gillory.
Poate ăsta a furat, dle Eastman.
Merg cu Morgan să vedem ce spun soții Foster de tablou.
Spuneți-i și lui Rhys pe drum.
Mergem?
Cum am văzut-o la licitație, am știut că trebuie s-o luăm.
Sincer, am fi dat și mai mult.
Credem că e neprețuită.
Eu și Greg am înființat un fond fiduciar după facultate.
Zeci de ani am lucrat 80 de ore pe săptămână.
Când am ajuns să ne gândim la copii,
nu mai voiam să alergăm după un bebeluș și să facem mizerie.
Așa că o consideram pe fata din tablou fiica noastră.
- Știți cine ar fi vrut să vă fure? - Nu. Credeți că a fost personal?
- Și de ce o împărțeați? - Poftim?
Vorbiți de tablou ca de fiica dv., dar eu nu mi-am dat fiica la muzeu.
Mă întreb de ce nu l-ați ținut acasă.
Când împrumuți o capodoperă, îi crești vizibilitatea și reputația.
Și valoarea. Dacă e expus, prețul crește. Îl puteți vinde cui dă mai mult.
Nu e de vânzare.
Din experiența mea, hoții sunt lacomi și lăudăroși.
Și capodoperele astea nu aduc pe piața neagră cât aduc la licitații.
Deci hoților le place să vorbească.
Întreabă lumea. Și nu trebuie decât să mă sune cineva
și voi putea negocia înapoierea frumoasei dv. slujnice.
I-ai spus cumva „slujnică”?
Nu e slujnică.
Poftim?
Se apleacă pe geam în căutare de clienți. E damă de companie.
Se zvonește că subiectul a fost o curtezană,
dar consensul e că era fie slujnică…
Slujnică cu pasmanterie de aur?
Uite cum se apleacă! Casnic, nu provocator.
E tulburător, pentru că pare copil și e prostituată.
Reflectează asupra vieții!
- E important pentru anchetă? - Nu.
Ce ne mai puteți spune despre tablou?
Acesta e biblioraftul cu detaliile de proveniență.
Fata de la geam a călătorit prin toată lumea.
Paris, Londra, Berlin… A avut o viață mai palpitantă ca a mea.
Acum e rulată în spatele dubiței cuiva.
Să sperăm că a făcut tot ce voia înainte.
- Interesant! - Ai găsit ceva?
Poate. Rembrandt a vândut tabloul imediat după ce l-a pictat, în 1645.
A trecut din mână-n mână câteva sute de ani,
în sec XVII a ajuns la Paris, trec peste,
apoi a fost cumpărat de un nobil prusac care l-a păstrat până a murit.
Familia lui l-a păstrat până în 1932, când Franz von Papen a dizolvat Prusia.
- Ziceai că e interesant. - Încerc să-mi pese de cazul ăsta.
Care, momentan, există ca o firmă de asigurări să nu le dea bani
unor oameni care par să se descurce bine fără ei.
Unde-a ajuns apoi?
La un om de afaceri polonez din Cracovia, care l-a expus în casa lui.
După care a trecut din colecție în colecție,
până când Greg și Linda au plătit o avere pentru el.
- De ce contează toate astea? - Nu știu încă.
E gata analiza zgurii de pe podeaua muzeului.
E oxid de aluminiu, așa că am făcut niște cercetări.
Când aluminiul se combină cu oxidul de fier,
creează o reacție aluminotermică care poate topi sticla.
De-aia n-am găsit cioburi sub luminator.
Acum doi ani, un Matisse a fost furat de la Muzeul Kunsthal din Rotterdam.
Și sub luminator s-a găsit oxid de aluminiu.
Hoțul nostru are experiență. Tu și Daphne căutați alte jafuri.
Până acum am găsit 19 jafuri cu același mod de operare.
O capodoperă furată dintr-o galerie, mereu între 10 și 30 de milioane.
Și la fiecare s-a găsit oxid de aluminiu sub un geam sau un luminator.
Știm cine ar putea fi?
Pe internet, lumea îi spune Jean-Baptiste.
- E francez? - Nu, dar primul tablou era.
- Rața albă, de Jean-Baptiste Oudry. - Furat la Paris acum 12 ani.
- Zi-mi că l-a văzut cineva! - O singură dată.
Fura un Picasso la Madrid acum cinci ani. Un paznic l-a împușcat în umăr și a fugit.
- De ce nu-l găsește nimeni? - Poate nu există.
- Poate e un mit. - Cum adică?
E impresionant, dar numele „Jean-Baptiste” e vehiculat la fiecare jaf nerezolvat
unde hoțul n-a lăsat urme și a fugit cu altă capodoperă.
„Trebuie să fie Jean-Baptiste.” Dar există? Poate. Ar putea fi zece tipi.
Fiți atenți! Cineva a intentat proces, cică e proprietarul de drept al tabloului.
- Cum îl cheamă? - Ari Weisman. Dosarul nu e accesibil.
Ari ar fi primul care ar vrea să-și facă dreptate
- dacă verdictul a fost negativ. - Unde stă?
Se pare că e localnic.
Dle comisar, am nevoie puțin de ajutorul det. Ozdil și Forrester.
Pentru cazul ăla vechi?
Da.
Ați auzit-o pe doamna.
Eu pot să vă ajut?
Nu, mă descurc. Te țin la curent.
Voi vedeți dacă Ari Weisman reacționează la numele de Jean-Baptiste.
Voiam tabloul înapoi, atât.
- Cât de mult? - Destul pentru un proces, nu un jaf.
Crezi că tabloul ăla era al tău?
Nu al meu, al bunicii.
Tata l-a cumpărat în 1932.
Îmi amintesc ziua când l-a agățat pe perete.
Oricând ne adunam laolaltă, fata ne zâmbea de sus.
Mereu am considerat-o o parte din familie.
Tatăl dv. avea gusturi excelente. E deosebită. E printre favoritele mele.
Trăiam la Cracovia.
Cu tata, mama și cei doi frați ai mei, Jacob și Samuel.
Eu eram cea mai mică.
Singura din familie care a supraviețuit.
Când au venit naziștii…
ne-au luat tot.
Îmi pare tare rău.
Suntem în viață.
Cred că ați căutat prin cataloagele de licitații ani buni.
Credeam că nu-l găsește, dar într-o zi era de vânzare.
Proprietarii…
Au vrut să ni-l vândă.
Pe 20 de milioane.
Nu avem 20 de milioane.
Instanța a zis că nu putem dovedi că ne-a fost furat. Asta e tot?
Ari, trebuie să întrebăm unde ai fost azi-noapte.
Aici, cu bunica.
Ți-am văzut numele pe lista vizitatorilor. Ai fost la muzeu acum două zile.
Voiam să fac o poză și să i-o arăt.
- Ai fost în străinătate în ultimii ani? - Nu.
Dar mă tot roagă s-o duc în Polonia.
Vrea să vadă casa unde a crescut.
Nu prea mai călătorește.
Nu mai ajunge acasă, dar tabloul o aducea aproape.
Vă rog…
Mulțumesc.
Mulțumesc pentru ajutor.
După ce etichetăm, pozăm și ambalăm totul pentru criminaliști…
Pun tehnicienii să extragă datele de pe telefon.
Să sperăm că găsim mesaje, lista de apeluri…
Să căutăm fibre pe rucsac?
Vreau tot ce se poate.
O să se nască întrebări… Ce spunem dacă întreabă comisarul-șef ce facem?
Să vorbească cu mine.
Și băgați pozele la recunoaștere facială.
Bine.
Mai spune-mi o dată.
- Am înțeles, ai încredere în mine! - Am!
De-aia te plătesc pe tine mai mult în loc să angajez bonă.
Ai respins toate bonele din California. Și n-aș zice că mă plătești mai mult.
E un salariu foarte rezonabil în condițiile pieței actuale.
Programul lui Chloe s-a schimbat de când doarme mai puțin.
Îmi repeți, te rog?
Somn de la unu la trei, cu muzică clasică dată încet.
Îi dau juma' de sendviș cu brânză și piure de dovlecei.
Apoi se joacă cu cuburile și, dacă se enervează,
o distrag cu girafa cântăreață.
Vreau să fie foarte clar.
O să se enerveze și o să arunce cuburile.
- O să fiu pregătită. - Bine.
Mamă, stai puțin.
- E urgent? Trebuie să plec. - Știu, dar…
Voiam să întreb ce fac polițiștii cu lucrurile tatei. Au găsit ceva?
E nevoie de timp.
- Știu. Nu poți să-i faci să se grăbească? - Ai răbdare, te rog.
Nu le-am dat degeaba lucrurile alea.
O să găsească ceva. Și când găsesc, promit că-ți spun.
- Bine. - Mulțumesc.
Sunt sigură că girafa cântăreață e stricată, așa că baftă!
- Pe bune? Nu, mamă! - Te iubesc!
Ce post aveți la muzeu?
Sunt ghid muzeal.
Sunt custode-adjunct la Harbach de aproape 20 de ani.
Adun biletele și-mi iau salariul, nu știu nimic de tabloul furat.
Ați observat ceva ieșit din comun săptămânile astea? Un vizitator insistent…
Unul a strănutat pe un Vermeer.
Iudita tăind capul lui Holofern, de Caravaggio, a fost avertismentul lui.
- De unde ai vânătaia aia pe față? - Am dormit pe jos.
Sigur n-ai văzut nimic neobișnuit?
Un tip dând târcoale pe lângă Rembrandt acum câteva zile.
Mi-a părut cunoscut, parcă-l mai văzusem, dar vedem multe fețe.
- Îți amintești ceva despre el? - Arăta de parcă ar fi alergat.
Da, el e.
SUSPECT/SUSPECȚI ARI WEISMAN - MIRIAM WEISMAN
- Fii serios! - Trebuie să-l considerăm suspect.
Are mijloc, mobil și alibiul lui vrea tabloul la fel de mult.
- Pentru că e tabloul ei! Am dreptate? - Nu te contrazic, dar…
Dar nimic.
Alde Weisman sunt victimele, nu suspecții.
O vezi pe Miriam Weisman coborând pe luminator?
Ari e gimnast. Pe el îl văd, fără discuție.
Toți angajații cu care am vorbit până acum au alibiuri.
Morgan, ce faci?
Corectez cronologia, ca să includă prima oară când a fost furat tabloul.
În 1939.
De ce să ne limităm la fărădelegi din secolul XXI?
Dacă găsim tabloul, ar trebui să i-l dăm lui Miriam Weisman, nu soților Foster.
Trebuie să răspund.
- Morgan, nu e așa simplu. - Trebuie să putem face ceva!
Chiar dac-am avea competența să rezolvăm un caz de acum 80 de ani, nu merge așa.
Aș vrea să putem ajuta.
Cine era la telefon?
Poftim?
Cine era?
Ai zis că hoților le place să se laude și, uneori, cine aude te sună.
Te-a sunat cineva?
M-a sunat un bărbat.
Zice că știe unde e tabloul. Vrea să stăm de vorbă.
Unde?
Te temi că dacă se bagă poliția se duce totul naibii?
Dacă-l speriem pe ăla, s-ar putea să nu mai recuperăm tabloul.
- Bine, vin cu tine. - Nu pot să vin cu poliția.
Nu văd niciun polițist.
Muzeul Harbach
Unde e tipul?
A întârziat.
Și de ce te sună pe tine?
Nu vreau să par enervant, dar nimeni nu face ce fac eu.
Stai, încerci să nu pari enervant?
Din câte înțeleg, nici ce faci tu nu mai face nimeni.
E un pic diferit, dar bine.
Cred că avem un pic de timp. Hai să vedem cum a intrat hoțul!
- Distracție plăcută! - Vii cu mine!
Am nevoie de talentul tău enervant pe acoperiș.
SECȚIA 11 POLIȚIE
Dacă se poate… Alo?
Dnă inspector, aveți o clipă?
- Doar vești bune! - Cei de la Tehnic sunt aglomerați.
Hobson zice că ar putea dura săptămâni să acceseze telefonul. N-au personal.
Amintește-i de amenda de care am scăpat-o pe mama ei la Van Nuys. Mi-e datoare!
Tu știi ce-i aia veste bună?
Am băgat pozele la recunoaștere facială. Nimeni dintre cei cunoscuți n-are cazier.
Doar amenzi de parcare, de circulație…
- Și necunoscuții? - Doar unul.
PROBE
Bine, de aici mă ocup eu.
Știai că există un campionat de schimbat scutece? Se ține anual în Bavaria.
Concurenții sunt evaluați după viteza, eficiența și eleganța punerii scutecului.
- M-aș descurca bine. - Chloe doarme?
Da. Și apropo de treaba asta…
Dacă te ajut să ai grijă de copil în loc să ai tu grijă de mine…
Îți dau 10% din salariul meu.
Bine, 20%.
S-a făcut!
- Și nu-i spun mamei că-i umbli în haine. - Ce generos ești!
ARTHUR ELLIS, PEISAGIST
SIGILIU POLIȚIE
- Dacă promitem să nu atingem nimic? - De acord.
Tu ai furat vreodată?
Nimic care să aibă „pedigri”. Tu?
Am furat adidașii unui coleg în școala primară.
Scotland Yardul știe?
O merita.
Îi trăgea șuturi unui puști, Gideon, cu adidașii ăia.
Și i-ai purtat la școală?
I-am donat unui second hand de lângă stația de autobuz.
Așa îi vedea de fiecare dată când se uita pe geam.
Monstrule!
- Geamurile sunt reflectorizante. - Ce?
Luminatorul are geamuri reflectorizante.
Hoțul nu vedea înăuntru.
E riscant să spargi geamul fără să știi cine e jos.
Mă scuzați!
Tocmai plecam.
- Paznicul v-a văzut urcând. Dl Eastman? - Da, de ce?
Unul dintre ghizii mei a găsit ăsta în față. N-a văzut cine l-a lăsat.
PENTRU RHYS EASTMAN, URGENT
AZI LA 13:00, PARCUL WOODLEY ADU 500.000 $
V-ați dus singuri la locul faptei, fără un polițist?
Da, păi…
- Det. Karadec, tu știai? - Ce să știu, domnule?
Directorul muzeului mi-a zis că partenera ta l-a dus pe dl Eastman
într-un tur al locului faptei!
S-au băgat pe sub bandă și au tăiat sigiliul.
Încerci să sabotezi investigația? Ai spus clar ce părere ai despre caz.
Nu vreau să sabotez nimic, încercam să ajut!
Se ducea oricum, preferai să-l las să meargă singur?
Nu trebuia să mergeți niciunul!
Înțeleg și îmi pare rău.
- Dar n-am fi primit asta! - Persoana vrea să ne vedem la 13:00.
Avem mai puțin de două ore! Forrester și Ozdil sunt cu dna inspector?
- Facem un filaj? - Și ne uităm pe camerele de la muzeu.
Poate vedem cine a lăsat asta.
N-ar trebui să-l lăsați pe Rhys?
- Și de ce, mă rog? - Cu mine vrea să vorbească.
Bună idee! O trimit pe Morgan cu tine, să mai viciați probe.
Îmi pare rău, da?
Îmi pare rău că m-am dus undeva fără voia ta.
- A fost o idee proastă. - Proastă?
N-a fost și nesăbuință și insubordonare?
Am zis că-mi pare rău!
Știu că nu-ți plac regulile, dar în secția mea,
mă aștept să-mi respecți ordinele!
Repeți asta în oglindă?
- Morgan, calmea… - Nu-mi spune să mă calmez!
Trebuie să luăm pe cineva de la SIS.
Cu cât ajungem mai repede, putem începe filajul mai repede.
- Venim și eu și Rhys. - Nu.
De aici ne ocupăm noi, det. Karadec și eu. Consultanții noștri au făcut destul.
Îmi iei cazul?
Am urcat pe un acoperiș!
Soții Foster urcă încoace, vor să-i punem la curent.
Vorbește cu ei, te aștept jos. Grăbește-te!
Ce se întâmplă?
- Morgan, ce-a fost în capul tău? - Am înțeles!
De-aia lucrez eu singur.
De băut bei singur?
- Prefer să am companie. - Super.
Baftă!
Ce tupeu pe tipul ăla!
Mi-a luat cazul ca să urmeze o pistă găsită de noi!
Știe cum lucrez! Fac ce știu eu și cazurile se rezolvă.
Ce e rău la asta?
Nu e nimic rău, Rhys, ăsta e răspunsul!
- Ai tot dreptul să fii supărată. - Da, m-a tratat ca pe un copil!
Eu nici cu copiii mei nu vorbesc așa.
Ce?
Băieți, fete, ambele?
Ambele. Nu schimba subiectul, mă descarc.
Și de ce mai suntem în mașină? N-ar trebui să mâncăm și să bem?
Vrei să merg mai repede?
Uite ce mașină ai! Ne-a depășit un Subaru! Ar trebui să-ți fie rușine.
- De unde o aveți? - De la consultanții noștri.
Din fericire, nu pare deteriorat.
Ce facem acum?
- Plătim răscumpărarea? - N-am zis asta, domnule.
Poliția LA nu plătește răscumpărări, nu vă sfătuim.
Nu-mi vine să cred. Și ce ne sugerați?
Să stăm degeaba?
Dle detectiv, am stat lipiți de telefon fără niciun rezultat. Și acum, asta?
Cine v-a trimis asta? Aveți vreo pistă, ceva?
Formăm o echipă care să urmeze pista și să recupereze tabloul.
Și cât timp vă ia s-o formați?
Se reunesc chiar acum în sala de consiliu și ar trebui să fiu cu ei.
Dle detectiv, o vrem înapoi, atâta tot.
Înțeleg. Lăsați-ne să ne ocupăm.
Vă contactăm când aflăm mai multe.
Mulțumim că ne țineți la curent.
Cu plăcere.
- Încă puțin. Mersi! - Am înțeles.
- Arthur la telefon. - Bună, sunt Ava Sinquerra.
Alo?
Te sun pentru că există ceva la care n-am primit răspuns
la restaurant, când s-a crizat mama.
- Și ce zice mama ta că mă suni? - Convorbirea asta n-a avut loc.
De fapt, ar trebui să-i spun, să nu mă pedepsească.
Da, așa ar fi înțelept.
Ava, uite ce e… Sunt la treabă, așa că…
Ai zis că-ți amintesc de tata.
Cum era tata?
Alo?
Nu te mai deranjez, promit. Voiam doar…
Îmi pare rău, n-a fost o idee bună. Te las în pace.
Nu, stai puțin.
Dacă vrei să vorbim serios de tatăl tău, s-o facem cum trebuie.
Poate eu, tu și mama ta am putea…
Nu știu, să ne întâlnim iar la restaurantul ăla.
Ce zici, e bine?
Sigur, da.
Ava, până atunci, noi doi nu mai trebuie…
Roman n-o lua mereu pe calea ușoară,
dar mereu făcea lucrurile cum trebuie.
M-a ajutat mult să mă pun pe linia de plutire
și, crede-mă, nu m-a salvat doar o dată.
E un tip de ispravă.
Ava, trebuie să mă întorc la muncă.
- Auzi, Arthur… - Da?
Mulțumesc.
Cu plăcere, dragă.
E totul în regulă, detectiv? Te roade ceva?
Am citit că frustrările neexprimate sunt ca și cum ai umbla cu un rucsac greu.
Fiecare gând nerostit mai adaugă un bolovan în el
și-ți face drumul mai dificil.
- E derutată, domnule. - Și eu la fel.
Dv. sunteți derutat?
Vreți să-mi spuneți ceva?
Nu vă pot proteja dacă nu știu unde sunteți.
Trebuie să vă pot ajuta dacă situația se deteriorează.
Trebuie să știu tot.
Nu pentru că n-am încredere în ea, ci pentru că am.
Mai ești derutat?
Nu.
Bine. Pentru că ți se aplică și ție și restului colegilor. Înțelegi?
Da, domnule.
Data viitoare când vă pierdeți cumpătul, zic s-o abordați altfel.
Da? De ce?
Pentru că altfel, situația dintre noi doi ar putea să se deterioreze.
Nu e nimeni.
Încep să-mi pierd răbdarea.
- Nicio grijă, o să apară curând. - Cu tine, detectiv.
Cu mine? De ce?
Cât stăm aici și așteptăm, ai timp să mă pui la curent.
Cu ce?
Cu Roman Sinquerra.
Fii serios, Adam.
Crezi că nu văd lucruri?
Ce vreți să știți?
N-avem timp de asta. O să ne strice acoperirea.
Sau îl sperie pe omul nostru.
Am venit pentru tablou, nu pentru hoți de mașini. Lasă-l în pace.
Comite o infracțiune!
Mă duc să mă ocup.
Detectiv!
Hei! Amice, aia e mașina mea!
Ce faci? Amice, dă-te jos din mașina mea!
Poliția, lasă arma!
Acum! Pune-o jos, hai! Lasă arma imediat!
Pune-o jos!
Bine. Ține mâinile la vedere, fiule!
Ăla e omul nostru! Hai!
Laoparte!
- Acum furi tu mașina? - Exact. E ziua ta norocoasă.
- Detectiv? - Mi-ați luat mașina, domnule.
N-am putut să aștept, scăpa.
Sunt în spatele dv.
Ai furat mașina?
Am rechiziționat de urgență un automobil, pentru că m-ați abandonat.
Am fost nevoit! Ți-am zis să nu te bagi cu ăla.
Comitea o infracțiune!
Dă-te jos din mașina aia, detectiv, m-ai auzit?
V-am auzit, domnule.
Trage pe dreapta imediat!
Trage pe dreapta!
- Aveți nevoie de ajutor? - Mă descurc.
- A fost cât pe ce. - Sunt conștient!
Îmi fac manevra!
Ce manevră? Nu face manevre!
Să-l prindem la mijloc!
Trageți pe dreapta și cereți un elicopter, să-l vedem de sus!
Ascultă-mă, detectiv!
Dacă eram în aceeași mașină, cred…
Nu contează.
Nici nu știu dacă merită postul.
Insp. Soto era perfect calificată!
Și cum l-au promovat pe el?
Politică, nepotism, cred…
Știi ce s-ar putea să fie? E înalt.
Statistic, oamenii înalți sunt promovați mai repede.
Ce rost mai are viața dacă nu-ți vin pantalonii de gata?
Când ai cumpărat tu ultima oară pantaloni de gata?
Sigur e un croitor la Londra care-ți știe măsurile pe de rost.
Îmi plac hainele care-mi vin bine.
Se vede.
Crezi că mă cunoști. Dar nu poți să treci peste accent, așa-i?
Vorbești de parcă te-ai născut cu un ciocan de crochet în mână.
Să-ți mărturisesc ceva…
Tata a fost gunoier.
Toată ziua strângea gunoaiele altora.
La școală, copiii își băteau joc de mine. Ziceau că miros a gunoi.
Dar când intram într-un muzeu, vedeam aceleași frumuseți ca fețele regale.
Eu, un puști din Stevenage. Nu conta cine eram.
Mona Lisa îmi zâmbea și mie cum le zâmbea tuturor.
Sincer, încă sunt nervoasă, așa că nu prea am fost atentă,
dar am auzit „gunoier” și „Mona Lisa”.
Nu știu ce legătură au, dar sigur e emoționantă.
Da, e. Sincer, mă bucur că n-ai auzit.
Nu-mi pari o fată care să fie atrasă de cineva așa sentimental.
Și de ce sunt atrasă?
Cred că-ți plac provocările.
Că ai nevoie de ceva suficient de incitant să-ți capteze atenția.
Serios?
De exemplu?
Am câteva idei…
Fura un Picasso la Madrid acum cinci ani. Un paznic l-a împușcat în umăr și a fugit.
Nimeni nu face ce fac eu.
Am găsit 19 jafuri cu același mod de operare.
Hoțul are experiență.
Mereu e vorba de bani.
RECOMPENSĂ
Tu ai furat vreodată?
Poate Jean-Baptiste nu există.
Poate e un mit. E deosebită. E printre favoritele mele.
Ar trebui să răspund.
Da, ce e?
Sunt la muzeu și o să vrei să vezi asta.
Cazul nostru a fost dat peste cap.
Cine ești?
Unde e?
Vreau rucsacul ăla.
Subtitrarea: Raluca Dimitriu