Vždy trvá, než si zvykneš na nový přírůstek.
Když jsem nastoupila já, byli všichni nadšení.
V MINULÝCH DÍLECH JSTE VIDĚLI
Jak víte, kandidovala jsem na pozici kapitána. Zůstávám tady.
Nick Wagner. Nový kapitán.
-Jak můžeš být tak klidná? Je to děs. -Jsem nasraná. Měla jsem to být já.
Zázvorové pivo na nechráněné rty? Jste šílenec.
Je ve stresu. Jestli neposlechne a něco se stane… Není policajtka.
-Jsi v pohodě? -Byl jsem v právu. Návrat mi schválí.
Nemám strach o odznak, ale o tebe.
Slyšel jsem, že na autority nereagujete nejlíp.
Zapomínám, jaké to je, když se o mě někdo stará.
Ahoj zítra, Gilloryová.
-Něco nového? -Máme Romana.
-Posílám ti fotku. -To není on.
Roman mě požádal, abych se ujistil, že jste s Avou v pořádku.
Začala jsem věřit, že nás neopustil.
Já tomu pořád věřím.
Chci ten batoh.
Myslíte, že to, co v něm je,
vám přinese odpovědi a ne jen další otázky?
To je divný. Vidíš to?
Nenaskočila.
Půjdu se podívat.
Zatím nic.
Dobrý? Kde jsi?
Základno, napadený hlídač.
VELKÝ POTENCIÁL
-Dobré ráno. -Ahoj, Morgan. Jste s Avou v pohodě?
Jo, jsme. Co se děje?
Zeptám se tě na rovinu. Zase mě někdo sleduje?
Cože? Ne. O čem to mluvíš?
Mám pár posledních dnů někoho za zadkem. Možná o nic nejde.
Arthure, jestli se necítíš v bezpečí, zavolej policii.
Ne, to není dobrý nápad.
Roman neměl poldy rád, vzpomínáš?
Jak to s ním souvisí?
Na to se snažím přijít.
Chci se zeptat…
Zjistila jsi něco o tom, co měl v batohu?
Ne, ještě ne.
Možná ho zatím schovej, protože ten,
před kým Roman utíká, možná nechce, aby se to dostalo ven.
Rozumíš?
Jo. Hele, musím končit.
Dobře. Buďte s Avou opatrné.
Hlídejte si záda.
Ty taky.
S Avou jsme nepoužily rukavice. Nevadí to?
-Vadí to, pokud jste podezřelé. -Nás asi můžeš vyloučit.
Nepoznáš nějakou z těch věcí?
-Vzpomněla sis na něco? -Ne.
Roman policii nemusí, takže by to mělo zůstat mezi námi.
Udržíme to pod pokličkou.
Děkuju.
-Co se děje? -Jen se vracíme ke starému případu.
Máme něco velkého. Chci tam tyhle dva.
Běžte, zvládnu to.
A zavřete dveře.
-Dorazila teprve minulý týden. -Má jméno?
Dívka v okně.
Mluvíte o „ní“. Myslíte obraz, ne?
Namaloval ho Rembrandt v roce 1645.
Ještě včera tu byla s dalšími holandskými mistry.
„Tento intimní portrét zachycuje nejpomíjivější okamžiky lidského výrazu.“
Škoda že je fuč.
Potřebujeme seznam zaměstnanců muzea.
Jistě. Pak zavolám Fosterovým, aby to slyšeli ode mě.
Fosterovým?
Ti nám Rembrandta půjčili.
Víte, jakou má cenu?
Před pár lety v aukci zaplatili přes 20 milionů.
-Seženu ten seznam. -Díky.
Jsme ze závažných zločinů, ne?
-Nevím, co je na tomhle závažného. -Za krádež uměleckého díla je až 10 let,
než prokurátor přihodí držení, spiknutí, vloupání.
Proč? Radši bys mrtvolu?
Ne. Ale pohřešovaným lidem se tolik nevěnují.
Večer to bude ve všech zprávách. Kapitán nechce, aby se nám to vymstilo.
První hlídačka říkala, že přes kouř nebylo vidět.
Ten druhý dostal ránu do hlavy, ale prý je v pořádku.
Tudy vnikli dovnitř?
Jo, a nejspíš i utekli.
Tohle jsme poslali do laborky na testy.
Ať si pospíší. Zkus získat seznam návštěvníků z poslední doby.
Zloděj dovnitř vnikl tudy, ale Rembrandt je až tamhle.
Většina zlodějů se nerada probourává zdí.
Udělal si čas, aby vyřízl okno,
hodil dolů lano a sklouzl se po něm.
Pak prošel kolem Vermeera, Caravaggia, Turnera, Rubense, Delacroixe
a Goyi? Máš ponětí, jakou ty obrazy mají cenu?
Určitě mi to řekneš.
Mnohem větší než Rembrandt.
Kdyby šlo o peníze, zloděj by si vzal to nejcennější dílo.
Zloděj by věděl, že skutečný poklad je tenhle Goya.
Možná si to nezjistil.
Naplánoval si každý detail.
Podívej se na ten rám, na tu dokonale rovnou linku uvnitř spoje.
Sundání plátna vyžadovalo přesnost a čas.
Někdo ho chtěl z nějakého důvodu.
Ať to byl kdokoli, nedělal to pro peníze.
Tohle bylo osobní.
Chtěl ji.
Říkal jste 22 milionů?
Jo. Ale jestli má Morgan pravdu,
musíme zjistit víc o tom obrazu a proč ho zloděj chtěl.
Promiňte. Jsou tohle závažné zločiny?
Pan Eastman? Jsem kapitán Wagner, mluvili jsme spolu.
Jistě, říkejte mi Rhys.
Rhys přiletěl z Mexika, aby nám pomohl obraz najít.
Měl jsem stopu k La Mesa Herida od Fridy Kahlo, ale nevyšlo to.
Jak nám pomůžete?
Jsem odborník na hledání umění. Hledám ztracené či ukradené umění.
Všechno je to ve jméně, co? To se hodí.
-A vy jste? -Gilloryová je konzultantka.
A má pocit, že ten obraz má dost pozornosti i bez toho,
-aby sem někdo letěl. -Poslali vás Fosterovi?
Ne, pojišťovna. Když Rembrandta získám zpět,
pojišťovna nemusí vystavovat dost velký šek.
Dobře. To se mi ulevilo.
Takže celé tohle vyšetřování je o šetření peněz pojišťovny.
Výborné. Jen jsem chtěla, aby to všichni slyšeli. Pokračujte.
Morgan věří, že si lupič Rembrandta nevybral kvůli penězům.
Všechno je možné, ale dle mých zkušeností jde o peníze vždy.
Tentokrát ne.
Zloději mistrovská díla nekradou, aby si je pověsili na zeď.
Tenhle možná ano, pane Eastmane.
-S Morgan zajedeme za Fosterovými. -Skvěle. Cestou Rhyse zasvěťte.
Můžeme?
Jakmile jsme ji na aukci spatřili, museli jsme ji mít.
Upřímně, zaplatili bychom za ni i víc.
Je k nezaplacení.
S Gregem jsme po vysoké založili hedge fond.
Desítky let jsme pracovali 80 hodin týdně.
Když jsme začali pomýšlet na děti,
neuměli jsme si představit, že bychom za nimi běhali a uklízeli nepořádek.
Proto jsme tu dívku na obrazu považovali za svou dceru.
-Nevíte, kdo by vás chtěl okrást? -Ne. Myslíte, že to bylo osobní?
-Proč jste se o ni dělili? -Promiňte, cože?
Mluvíte o tom obrazu jako o dceři.
Já svou dceru do muzea nedala. Proč jste si ji nenechali pro sebe?
Zapůjčení mistrovského díla zvýší jeho viditelnost a pověst.
A hodnotu. Doba strávená v muzeu zvýší cenu.
-Lze prodat nejvyšší nabídce. -Není na prodej.
Ze zkušenosti vím, že zloději jsou chamtiví a upovídaní.
A tahle mistrovská díla nemají na černém trhu stejnou cenu jako na aukci.
Proto zloději rádi mluví s lidmi.
Poptají se a stačí, aby mi někdo z těch lidí zavolal,
a já vyjednám návrat vaší krásné služebné.
Řekl jste „služebné“?
Není to služka.
Co prosím?
Vyklání se z okna a hledá práci. To je pracovnice.
Spekuluje se o tom, že jde o kurtizánu,
ale všeobecně se považuje buď za služebnou…
Služebná se zlatým copem? No tak.
Naklání se domácky, ne provokativně.
Je to znepokojující, protože vypadá jako dítě, ale pracuje.
Přemýšlí o životě.
-Je to pro vyšetřován důležité? -Ne, není.
Co nám povíte o samotném obrazu?
Podrobnosti o jeho původu jsou tady.
Ta dívka v okně procestovala celý svět.
Paříž, Londýn, Berlín. Prožila mnohem zajímavější život než já.
Ale teď je srolovaná v něčí dodávce.
Doufejme, že se napřed vyčůrala.
-Tohle je zajímavé. -Máš něco?
Možná. Hned po tom, co tu dívku Rembrandt namaloval, obraz prodal.
Pak se pár stovek let potloukal všude možně,
V 17. století Paříž, to jsem jen prolítla,
až ho koupil pruský šlechtic, co si ho nechal až do smrti.
Rodina si ho nechala do roku 1932,
kdy Franz von Papen Svobodný stát Prusko zrušil.
Nemá to být zajímavé?
Snažím se o případ zajímat.
Ačkoli jen pomáhám pojišťovně, aby nemusela platit manželům,
kterým se zřejmě dobře vede.
Kam se vydala pak?
K polskému podnikateli v Krakově. Pověsil si ho v rodinném domě.
Pak přecházel ze sbírky do sbírky,
dokud za něj Greg a Linda nezaplatili úplné jmění.
Proč je to důležité?
Ještě nevím.
Přišly výsledky těch kamínků z muzejní podlahy.
Jsou pozitivní na oxid hlinitý. Trochu jsem pátral.
Když se hliník smíchá s oxidem železitým,
vytvoří reakci horkou tak, že roztaví sklo.
Proto pod střešním oknem nebyly střepy.
To bylo i v hlášení o další loupeži.
Před dvěma lety byl z Rotterdamu ukraden Matisse.
Pod střešním oknem našli oxid hlinitý.
Takže náš zloděj neměl premiéru.
Najděte s Daphne další.
Zatím jsme našli 19 podobných loupeží po celém světě.
Díla kradená z galerií, vždy v hodnotě 10 až 30 milionů.
A na místě činu pod oknem nebo střešním oknem stopy oxidu hlinitého.
-Víme, kdo by to mohl být? -Na internetu mu říkají Jean-Baptiste.
-Je to Francouz? -Ne, ale první ukradený obraz ano.
-„Bílá kachna od Jeana-Baptista Oudryho.“ -Ukradena před 12 lety.
Prosím, že ho někdo viděl?
Jen jednou.
Před pěti lety se pokusil ukrást Picassa, ale hlídač ho střelil do levého ramene.
-Proč ho nikdo nenašel? -Možná neexistuje.
-Může to být mýtus. -Jak to?
Je to působivá práce, ale přičítají se mu všechny nevyřešené loupeže,
kde zloděj nezanechal stopy a unikl i s dílem.
Musí to být Jean-Baptiste. Ale existuje? Možná. Možná je to deset různých lidí.
Prošla jsem veřejné záznamy.
Někdo podal žalobu, že Rembrandt patří jemu.
-Máme jméno? -Ari Weisman. Záznamy jsou zapečetěné.
Ari mohl vzít věci do vlastních rukou,
-když soud rozhodl proti němu. -Máme adresu?
Jo, zřejmě je místní.
Kapitáne, potřebuji pomoc od Ozdila a Forresterové.
S tím odloženým případem?
Ano.
Tak běžte.
-Můžu s něčím pomoct? -Ne, v pohodě. Dám ti vědět.
Běžte zjistit, jestli Ari Weisman nezná jméno Jean-Baptiste.
Chtěli jsme ten obraz zpátky.
Jak moc?
Dost na žalobu, na krádež ne.
Myslíte, že patří vám?
Ne mně, babičce.
Otec ho koupil v roce 1932.
Vzpomínám si na den, kdy ho pověsil na zeď.
Kdykoli jsme se sešli, ta dívka se na nás usmívala.
Byla jako součást rodiny.
Váš otec měl skvělý vkus. Je to výjimečné dílo. Mé oblíbené.
Žili jsme v Krakově.
Otec, matka a mí dva bratři, Jacob a Samuel.
Byla jsem nejmladší.
Jediná z rodiny, kdo přežil.
Když přišli nacisti…
vzali všechno.
To mě moc mrzí.
My tu pořád jsme.
Jistě jste ho roky hledala v aukčních katalozích.
Myslel jsem, že ho nenajde, ale jednoho dne byl na prodej.
Majitelé.
Chtěli nám ho prodat.
Za 20 milionů dolarů.
-Tolik peněz nemáme. -Podle soudu krádež nemůžeme prokázat.
Je to všechno?
Ari, musíme se zeptat, kde jste byl včera večer?
Tady s babičkou.
Podle záznamů jste navštívil muzeum.
Před pár dny.
Chtěl jsem pro ni obraz vyfotit.
Cestujete do zahraničí?
Ne.
Ale chce, abych ji vzal do Polska.
Chce navštívit dům, kde vyrostla.
Teď moc necestuje.
Ten obraz měl její domov přenést sem.
Prosím.
Děkuju.
Díky za pomoc. Až bude vše označeno, vyfoceno a zabaleno pro forenzní…
Řeknu technikům, ať vytáhnou data z mobilu.
Snad najdeme zprávy a hovory.
Chceš analýzu vláken?
Ano. Kompletní analýzu.
To se lidi začnou vyptávat.
-Co máme říct kapitánovi, kdyby se ptal? -Ať se zeptá mě.
Fotky projedeme rozpoznáváním obličejů.
Dobře.
Naposledy si to projdeme.
-Mami, zvládnu to. Věř mi. -Věřím ti.
Proto platím balík tobě místo chůvě.
Všechny chůvy v Kalifornii jsi odmítla.
A neplatíš mi balík.
Je to rozumná mzda vycházející z tržních podmínek.
Co má Chloe o šlofíka méně, má jiný denní režim.
Nehádej se, prosím.
Šlofík od jedné do tří.
Tichá klasická hudba.
K obědu sendvič se sýrem a rozmačkaná cuketa.
Pak si hraje s kostkami, a když se naštve, rozptýlí ji zpívající žirafa.
Něco si ujasněme.
Ty kostky ji naštvou a bude je házet.
-Budu připravená. -Výborně.
-Mami. -Nepočká to? Musím jít.
Já vím, ale zajímá mě, co policie dělá s tátovými věcmi z batohu.
Už něco našli?
Tyhle věci chtějí čas.
-Nemůžeš na ně zatlačit, aby to urychlili? -Nemůžeš být trpělivá, prosím?
Dala jsem jim to z nějakého důvodu.
Až něco najdou, řeknu ti to, slibuju.
-Dobře. -Tak jo. Děkuju.
Ta zpívající žirafa je rozbitá, takže hodně štěstí. Ahoj.
-Vážně? Ne, mami. -Mám tě ráda.
A co v muzeu děláte?
Obsluhuju v galerii.
Skoro 20 let jsem asistentka kurátora.
Jenom vybírám lístky.
O krádeži toho obrazu nic nevím.
Nevšimla jste si něčeho neobvyklého? Nevracel se nějaký návštěvník?
Jeden minulý týden kýchl na Vermeera,
tak jsem mu jako varování ukázala Caravaggiovu Juditu a Holoferna.
Odkud máte tu modřinu?
Šlofík na zemi.
Neviděla jste něco neobvyklého?
Před pár dny jsem si u Rembrandta někoho všimla.
Byl mi povědomý, jako bych ho už viděla, ale vídáme spoustu tváří.
Nevybavíte si nějaký detail?
Vypadal, jako by si šel zaběhat.
Jo, to je on.
PODEZŘELÍ
-No tak. -Musíme Ariho podezřívat.
Má prostředky i motiv a jeho alibi ten obraz chce.
Protože jim patří. Nemám pravdu?
-Ne že bych nesouhlasil, ale… -Ne, ale nic.
Weismanovi jsou oběti, ne podezřelí.
Miriam Weismanová by sotva slaňovala skrz střešní okno.
Ari je gymnasta. Klidně to mohl udělat.
Zatím všichni zaměstnanci mají alibi.
Morgan, co to děláš?
Upravuji naši nástěnku
a opravuji časovou osu, abychom zahrnuli první krádež obrazu.
V roce 1939.
Proč se omezovat na řešení zločinů ve 21. století?
Když Dívku najdeme, měli bychom ji vrátit Miriam, ne Fosterovým.
Musím to vzít.
-Není to tak jednoduché. -Musí být něco, co můžeme udělat.
I kdybychom mohli řešit 80 let starý zločin,
takhle systém nefunguje. Kéž bychom mohli udělat víc.
Kdo to byl?
Co prosím?
Kdo to byl?
Říkal jste, že zloději rádi mluví s lidmi a ti vám pak volají. Volali vám?
Volal nějaký muž.
Prý ví, kde obraz je. Chce se se mnou sejít a probrat to.
Kde?
Bojíte se, že by obraz zničil, kdyby přišla policie?
Když ho vyplašíme, možná ten obraz už nezískáme.
-Jdu s vámi. -Nemůžu přijít s policisty.
Já žádné nevidím, vy jo?
Tak kde je?
-Má zpoždění. -A proč přesně vám volal?
Nechci být nesnesitelný, ale to, co dělám, nikdo jiný neumí.
Vy že nechcete být nesnesitelný?
Pokud vím, i vy jste ve svém oboru jediná.
Je to trochu jiné, ale jo.
Myslím, že máme trochu času.
Podíváme se, jak se tam dostal.
-Poslužte si. -No tak, půjdete se mnou.
Potřebuju váš nesnesitelný talent.
POLICEJNÍ STANICE
Mohla bych… Haló?
Poručice, máš chvilku?
Jen dobré zprávy.
Technici jsou přetížení.
Nabourat se do mobilu může trvat týdny. Moc mobilů, málo techniků.
Připomeň Hobsonové tu pokutu, ze které jsem její matku vytáhla.
Dluží mi. Znáš rozdíl mezi dobrou a špatnou zprávu?
Fotky z batohu jsem projel rozpoznáváním.
U těch se shodou nejsou záznamy v rejstříku, ani dopravní přestupky.
-Něco shodu nemá? -Jen jedna.
DŮKAZY
Dobře, přebírám to.
Víš, že v Německu je soutěž v plínkovém derby?
Každý rok v Bavorsku.
Soutěžící jsou hodnoceni podle rychlosti,
účinnosti a uměleckého rázu nandání plín.
-To by mi šlo. -Chloe spí, nebo ne?
Ano, což mě přivádí k další věci.
Jelikož mě nehlídáš a naopak ti s hlídáním pomáhám…
Dám ti deset procent.
Fajn, dvacet.
Platí.
A neřeknu mámě, že se jí hrabeš ve skříni.
To jsi hodnej.
ZAHRADNÍ ARCHITEKT
POLICEJNÍ PEČEŤ
Slíbíme, že na nic nesáhneme?
To mi vyhovuje.
-Ukradla jste někdy něco? -Nic s původem, co vy?
Jednou na základce jsem spolužákovi ukradl tenisky.
Scotland Yard o tom ví?
Zasloužil si to.
O přestávce v těch botách kopal do jednoho kluka.
Nosil jste je pak do školy?
Ne, daroval jsem je do sekáče u zastávky.
Viděl je pokaždé, když se podíval výlohou.
Zrůdo.
-To sklo se odráží. -Jak to myslíte?
Na oknech je jednosměrný film.
Zloděj neviděl dovnitř.
Rozbít sklo a nevědět, kdo dole je, je riskantní.
Promiňte.
Jsme na odchodu.
Hlídač vás sem viděl jít. Jste pan Eastman?
Jo, proč?
Jeden z průvodců našel u vchodu tohle. Neviděl, kdo to tam nechal.
PRO RHYSE EASTMANA. NALÉHAVÉ.
DNES 13:00 WOODLEY PARK PŘINESTE 500 000 DOLARŮ
Šla jste na místo činu bez policejního doprovodu?
No, jo…
Věděl jste o tom?
O čem, pane?
Volal mi ředitel muzea. Morgan vzala pana Eastmana
na prohlídku místa činu.
Prošli za pásku a prolomili pečeť.
Snažíte se vyšetřování sabotovat? Svůj názor jste dala jasně najevo.
Nesnažím se ho sabotovat Chtěla jsem pomoct.
Stejně by tam šel. To jsem ho měla nechat samotného?
Ani jeden tam neměl co dělat.
To chápu. Omlouvám se.
-Ale nezískali bychom tohle. -Odesílatel se chce sejít v jednu.
Takže máme necelé dvě hodiny. Forresterová a Ozdil už mají čas?
Chcete sledovačku?
Ano. A projdeme kamery v muzeu.
Možná zjistíme, kdo to tam nechal.
Neměl by tomu velet Rhys?
-A to proč? -Protože chtějí mluvit se mnou.
Pošlu s vámi Morgan a můžete opět manipulovat s důkazy.
Omlouvám se.
Omlouvám se, že jsem se vás napřed nezeptala.
-Byl to špatný nápad. -Špatný nápad?
Co takhle lehkovážný a neukázněný?
Vždyť jsem se omluvila.
Vím, že pravidla nemusíte, ale v mém okrsku mě budete poslouchat.
To jste si nacvičil?
-Morgan, uklidni… -Neříkej mi, ať se uklidním.
Přibereme zvláštní operace.
Čím dřív na místě určení budeme, tím dřív může sledovačka začít.
-Jedeme s Rhysem za vámi. -Ne. Detektiv Karadec a já to zvládneme.
-Naši konzultanti toho natropili dost. -Vyhazujete mě z případu?
Vylezla jsem na střechu!
Výborně. Fosterovi jdou nahoru. Chtějí informace.
Promluvte s nimi. Počkám dole. Pospěšte si.
Co se děje?
Morgan, co tě to napadlo?
Však já vím!
Proto pracuju sám.
Pijete sám?
-Radši mám společnost. -Výborně.
Hodně štěstí.
Věřil byste tomu?
Vykopl mě z případu a sleduje naši stopu.
Ví, jak pracuju. Ví, že takhle řeším případy.
Co je na tom špatného?
-Vůbec nic, Rhysi. Tak zní odpověď. -Máte plné právo být naštvaná.
Já vím. Vynadal mi jako dítěti.
Já děti mám a takhle s nimi nemluvím.
Co je?
Kluci, holky, obojí?
Obojí. Neměňte téma. Stěžuju si. A proč pořád jedeme?
Neměli bychom už jíst a pít?
Mám jet rychleji?
V tomhle autě? Zrovna nás předjelo subaru.
Měl byste se stydět.
-Odkud to máte? -Našli to naši konzultanti.
Obraz naštěstí není poškozený.
Co bude teď?
Máme zaplatit výkupné?
To jsem neřekl. Policie výkupné neplatí. Ani vy byste neměli.
Nechápu to. Co tedy máme udělat?
Sedět tu s rukama v klíně?
Detektive, čekali jsme u telefonu, nikdo se neozval a teď tohle?
Kdo vám to poslal? Máte nějaké stopy? Cokoli?
Sestavujeme tým, co váš obraz získá zpět.
A jak dlouho potrvá ten váš tým sestavit?
Právě jsou v zasedačce.
Já bych měl být s nimi, ne tady.
Detektive, chceme ji zpátky.
Rozumím. Nechte to na nás.
Ozveme se, až zjistíme víc.
Děkujeme za informaci, detektive.
Jistě.
-Ještě kousek. Díky, kámo. -Ano.
-Tady Arthur. -Tady Ava Sinquerrová.
Haló?
Volám vám, protože jste mi v bistru neodpověděl,
když máma tak vylítla.
Co říká na to, že mi voláš?
K tomuhle hovoru nedošlo.
I když bych jí to měla říct, jinak mi dá zaracha.
Jo, to zní jako chytrý tah.
Avo, zrovna pracuju, takže…
Řekl jste, že vám připomínám tátu.
Jaký byl?
Haló?
Už vás nebudu obtěžovat. Slibuju. Já jen…
Promiňte. Asi to nebyl dobrý nápad. Nechám vás být.
Ne, počkej chvíli.
Jestli si vážně chceš o tátovi promluvit, musíme to udělat správně.
Možná bychom se já, ty a tvoje máma…
Nevím. Mohli sejít zase v tom bistru.
Co ty na to?
Jasně, jo.
Avo, dokud se to nestane, my dva se nemůžeme…
Roman si nevybíral vždy jednoduchou cestu,
ale pokaždé tu správnou.
Hodně mi pomohl srovnat si život
a věř mi, že mi několikrát zachránil krk.
Je to čestný chlap skrz naskrz.
Avo, musím se vrátit k práci.
-Arthure? -Jo?
Děkuju.
Není zač, zlatíčko.
Všechno v pořádku, detektive? Trápí vás něco?
Někde jsem četl, že mít v sobě nevyjádřenou frustraci
je jako nést těžký batoh.
Každá nevyřčená myšlenka je jako další kámen a ztěžuje vám cestu.
Je zmatená, pane.
Jo, to já taky.
Jste zmatený?
Pane, chcete mi něco říct?
Nemůžu vás chránit, když nevím, kde jste.
Musím být schopen pomoct, kdyby se něco zvrtlo.
Musím vědět všechno,
ne proto, že bych jí nevěřil,
ale protože musím.
-Pořád zmatený? -Ne.
Dobře. Totéž platí pro vás a všechny ostatní. Rozumíte?
Ano, pane.
Až se příště naštvete, zkuste to vyjádřit jinak.
A to proč?
Když to neuděláte, dostane nás to do pozice,
kdy se to zvrtne určitě.
Čisto.
Začínám být netrpělivý.
-Zloděj se brzy objeví. -S vámi, detektive.
-Jste netrpělivý se mnou? Proč? -Máme čas. Tak mě můžete zasvětit.
Zasvětit do čeho?
Roman Sinquerra.
No tak, Adame.
Myslíte, že nic nevidím?
Co chcete vědět?
Na to nemáme čas. Prozradí nás to.
Nebo to zloděje vyděsí.
Jsme tu kvůli obrazu, ne zloději aut.
Nechte to být.
Páchá zločin.
Zastavím ho.
Detektive.
Hej, to je moje auto.
Co to děláš? Kámo, vylez z mýho auta.
Policie, odhoď zbraň.
Hned. Na zem. Šup. Odhoď ji.
Odhoď ji. Na zem.
Dobře. Ruce tak, abych je viděl, hochu.
To je on. Jdeme!
Hej!
Uhni.
-Takže teď kradete auto vy. -Přesně tak. Máš kliku.
-Detektive. -Vzal jste mi auto, pane.
Nemohl jsem čekat. Ujížděl.
Jsem hned za vámi.
Ukradl jste auto?
Ne, pane. Zrekvíroval jsem soukromý vůz, protože jste mě opustil.
Neměl jsem na výběr. Řekl jsem, ať ho necháte.
Páchal zločin!
Vystupte toho z auta, detektive. Slyšíte mě?
Ano, slyším, pane.
Okamžitě zastavte!
Zastavte u krajnice.
-Potřebujete pomoc? -Zvládnu to.
-To bylo o fous. -Já vím!
Jdu na to!
Na co? Nic nedělejte!
Zablokujeme ho auty.
Zastavte a sežeňte vrtulník. Potřebujeme oči na obloze.
Poslechněte mě, detektive!
Kdybychom byli oba v jednom autě…
To je jedno.
Ani nevím, jestli by tu práci měl mít. Poručice Sotová byla kvalifikovaná.
Tak proč povýšili jeho?
Politika, nepotismus, tak něco.
Víš, čím by to mohlo být? Je vysoký.
Vyšší lidé jsou povýšeni rychleji. Věděls to?
Ale co je to za život, když ti není konfekce?
Kdy sis ty naposled koupil konfekci?
Určitě máš v Londýně krejčího, co tvé míry zná nazpaměť.
Mám rád oblečení, které sedí.
To vidím.
Myslíš, že mě znáš? Ale pořád soudíš jen podle přízvuku, co?
Mluvíš, jako by ses narodil s paličkou na kroket v ruce.
S něčím se ti svěřím.
Můj otec byl popelář.
Celý život sbíral cizí odpadky.
Děti ve škole se mi vysmívaly. Říkaly, že páchnu.
Ale v muzeu
jsem jako kluk ze Stevenage viděl tutéž krásu jako králové a královny.
Bylo jedno, kdo jsem.
Mona Lisa se na mě usmívala stejně jako na ostatní.
Upřímně, pořád jsem naštvaná, takže jsem neposlouchala,
ale slyšela jsem „popelář“ a „Mona Lisa“.
Nevím, jak to souvisí, ale určitě to bylo dojímavé.
To bylo. Jsem rád, žes to neslyšela.
Nepřipadáš mi jako holka, kterou přitahuje někdo sentimentální.
Co mě přitahuje?
Myslím, že máš ráda výzvy.
Potřebuješ něco vzrušujícího, abys na chvíli přestala přemýšlet.
Vážně?
Jako co?
Mám pár nápadů.
Před pěti lety se pokusil ukrást Picassa, ale hlídač ho střelil do levého ramene.
To, co dělám, nikdo jiný neumí.
-Devatenáct loupeží po celém světě. -Zloděj neměl premiéru.
O peníze jde vždy.
VYPSANÁ ODMĚNA
Ukradla jste někdy něco?
Jean-Baptiste neexistuje.
Může to být mýtus. Je to výjimečné dílo. Mé oblíbené.
Měla bych to vzít.
Ahoj, co se děje?
Jsem v muzeu. Tohle budeš chtít vidět.
Náš případ se právě otevřel.
Kdo jsi?
Kde je?
Chci ten batoh.
České titulky: Pavlína Tajnerová