‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- בית חולים סיעודי הזדמנויות -‬
‫- כשהחיים נותנים לך הזדמנות שנייה,‬ ‫תן את המקסימום -‬
‫גברתי, הוא מוכן.‬
‫טוב.‬
‫- לפעמים לא צריך להבין אותנו,‬ ‫רק לאהוב אותנו. גנרל וילנואבה, מייסד -‬
‫אדוני.‬
‫מר ראסטין, יש לך אורחת.‬
‫היי, חבר הכי טוב.‬
‫מי את, גברתי הצעירה?‬
‫אחי, זה בשביל בן הסנדקות שלי.‬
‫נחמד.‬
‫תודה.‬
‫מה זה היה?‬
‫תשתחרר קצת.‬
‫חתיכת חרא.‬
‫חבר'ה, בואו נלך. זה מוכן. קדימה.‬
‫בסדר. תכף אבוא.‬
‫"את אומרת שאני לא אכפתי‬ ‫אני אומר שאני חופשי‬
‫"את חושבת שאני חסר ערך‬ ‫את לא מכירה אותי‬
‫"יש לי המון דברים להוכיח‬
‫"האם באמת צריך להבין אותי‬
‫"כי כשתאפירי ותזדקני‬
‫"איך את חייך תאמדי?‬
‫"תני לי להיות מטומטם‬
‫"עם טעויות למכביר‬
‫"תני לי לבחור את מילותיי לשיר‬
‫"לא תמצאי את עצמך‬ ‫בלי קודם ללכת לאיבוד‬
‫"אז תני לי דרכים ללא מוצא ותפניות‬
‫"ותני לי להיות מטומטם‬
‫"עם טעויות למכביר…"‬
‫אין לי תחושה בפרצוף.‬
‫"אז תני לי דרכים ללא מוצא ותפניות…"‬
‫דייגו, יום הולדת שמח, אחי.‬
‫עד הפעם הבאה.‬
‫תודה.‬
‫ארבע-אפס שמח, אחי.‬
‫תודה.‬
‫בן 40.‬
‫אני מוכן למות.‬
‫אתה מטורף.‬
‫תפסיק לדבר ככה, אחי.‬
‫אני רק אומר שאני בסדר.‬
‫אני מרגיש שלם.‬
‫יש לי משפחה שלמה.‬
‫יש לי להקה.‬
‫מה איתכם?‬
‫מה איתך?‬
‫מה אם כולנו נמות מחר?‬
‫אתם מוכנים?‬
‫למה אתם כאלה רציניים?‬
‫רק שאלתי.‬
‫זה עמוק כל כך.‬ ‫-זה סתם סקרן אותי.‬
‫אנשים שלא מוכנים למוות,‬
‫לא ממצים את חייהם.‬
‫בואו נשתה שוטים.‬
‫שוט.‬
‫נשתה את השוטים האלה.‬
‫דייגו!‬
‫אחי, תתעורר!‬
‫דייגו לא זז!‬
‫תעירי את ראסטין!‬
‫אחי.‬
‫דייגו, תתעורר!‬
‫ראסטין. אחי!‬
‫אחי! ראסטין.‬
‫זה דייגו!‬
‫איך אני עושה את זה?‬
‫דייגו.‬ ‫-תתקשרו לאפריל.‬
‫דייגו.‬
‫אחי, תתעורר! אחי!‬
‫אחי, דייגו…‬
‫אדוני, יש אישור. הוא הבן של הגנרל.‬
‫טוב, נדבר. אנחנו צריכים לחזור.‬
‫טוב, תודה.‬
‫פתרנו הכול.‬
‫ראסטין.‬
‫כמה פעמים עוד תביך אותי ככה?‬
‫אתה מתכוון להגיד משהו?‬
‫סליחה, אבא.‬
‫התנצלויות הן חסרות תועלת‬ ‫אם חוזרים על אותם דפוסים.‬
‫קח את עצמך בידיים, בן.‬
‫אתה רוצה לגמור כמו החבר שלך?‬
‫תפגין קצת כבוד.‬
‫הבחור כבר מת.‬
‫- דייגו, נתגעגע -‬
‫- אני עדיין לא מוכן. -‬
‫- אתגעגע אליך! -‬
‫- חבק את אימא למעני. -‬
‫אנשים שלא מוכנים למוות,‬
‫לא ממצים את חייהם.‬
‫- ויזה: ברזיל -‬
‫- האיחוד האירופי - צרפת -‬
‫- כעבור כמה שבועות: רוטרדם -‬
‫תייר?‬
‫לא.‬
‫לא ממש.‬
‫אז זו הפעם הראשונה שלך כאן ברוטרדם?‬
‫לא.‬
‫עבדתי וגרתי כאן‬
‫לפני שנים.‬
‫ברוך שובך.‬
‫התגעגעת למקום?‬
‫כן.‬
‫הגענו.‬
‫יופי. תודה.‬
‫"אני מבטיח שלעולם לא אעזוב אותך"‬
‫זה השיר האהוב עליי.‬
‫"מבטיח…‬
‫"אני מבטיח שמעכשיו‬
‫"שנינו נהיה יחד"‬
‫שינה.‬
‫מה?‬
‫התינשאי לי?‬
‫בבקשה?‬
‫כן.‬ ‫-כן!‬
‫כן.‬
‫תודה!‬
‫אני הולכת לרייצ'ל.‬
‫וואו. בחייך.‬
‫שוב תספרי לאחותך?‬
‫אה? מה זה עניינה?‬ ‫-מה אתה מתכנן לעשות בחיים שלך?‬
‫רק לנגן בלהקה ולעשות סמים?‬
‫זה העניין?‬
‫אל תזלזלי במוזיקה שלי. בסדר?‬
‫הבעיה האמיתית‬ ‫היא שאין לך תוכניות לטווח ארוך.‬
‫לחיים שלך אין כיוון. לכן אתה כזה.‬
‫מה את רוצה שיקרה? מה את רוצה?‬
‫ראסטין?‬
‫לעזאזל. אטפל בזה אחר כך, בסדר?‬ ‫-אמרת…‬
‫בפעם הבאה. אני אוהב אותך.‬ ‫-אמרת את זה אתמול בלילה.‬
‫בסדר.‬
‫תן לי לעזור לך עם זה, אדוני.‬
‫טוב.‬
‫בבקשה.‬
‫הוא חתיך.‬
‫היי!‬
‫פינוי!‬
‫אלוהים! תודה רבה.‬
‫כן, הלוואי שהיו לי השרירים שלך, בן ארצי.‬
‫תודה.‬
‫אני בוק.‬
‫בוק?‬
‫קרא לי ברידג'ט אם קל יותר לזכור את זה.‬
‫ברידג'ט בסדר.‬
‫נישאר עם בוק, אחי.‬
‫בטח. נישאר עם בוק. בסדר.‬
‫קלייד.‬
‫קלייד, וואו.‬
‫שם נאה. מתאים למקום הזה.‬
‫השמש שוב נעלמה, נכון?‬
‫אתה יודע איך מזג האוויר כאן.‬
‫יופי?‬ ‫-לפעמים יורד גשם פתאומי.‬
‫נכון. זה מטורף.‬
‫בוא. בוא ניכנס.‬
‫יופי?‬ ‫-כן, יומי?‬
‫אני רעבה, יופי.‬
‫זאת יומי.‬
‫היא האחיינית שלי.‬
‫היא קוראת לך "יופי"?‬
‫היא לא בטוחה איך לקרוא לי.‬
‫לכן אמרתי לה לקרוא לי יופי,‬
‫כי זה ממש מתאים לי וזה קצר ופשוט.‬
‫כן.‬
‫יופי, את.ה מדבר.ת עם אדם זר. זה מסוכן.‬
‫הוא לא זר. הוא חבר.‬
‫הוא בן ארצנו.‬
‫הוא הדוד קלייד.‬
‫היי, יומי.‬
‫תגידי שלום.‬
‫האחיינית שלי מתביישת.‬
‫בואי. בואי ניכנס.‬
‫ניכנס.‬
‫בוא, קלייד. תיכנס ונאכל משהו קל.‬
‫בוא.‬
‫אל תטרח. הכול טוב.‬
‫אל תתבייש.‬
‫בוא ניכנס.‬
‫רק אני ויומי בבית. בוא.‬
‫תיכנס. זה כבד.‬
‫מהר יותר.‬
‫בסדר.‬
‫בסדר. שוב תודה.‬
‫שים שם.‬
‫- תה ג'ינג'ר -‬
‫באמת? תה ג'ינג'ר?‬
‫בפיליפינים שותים את זה‬ ‫כדי לשפר את איכות הקול.‬
‫זה נכון?‬
‫זה לא מגעיל?‬
‫ידעתי.‬
‫מה אמרתי לך?‬
‫"בשביל היופי צריך לסבול."‬
‫יומי?‬
‫איפה אימא שלך?‬
‫היא תצטרף אלינו? היא תחזור הביתה בקרוב?‬
‫היא בעבודה.‬
‫אבל אימא ואבא האמיתיים שלי,‬
‫הם בגן עדן.‬
‫עכשיו הם המלאכים שלי.‬
‫תאונת דרכים לפני שלוש שנים בדיוק.‬
‫רייצ'ל נכנסה לתפקיד האימא החורגת שלה‬ ‫כשאימה האמיתית של יומי מתה.‬
‫היא רחוקה כרגע. היא בכנס בניו יורק.‬
‫אה. נחמד.‬
‫ברור לי מה אתה חושב.‬
‫הילדה נראית פיליפינית.‬
‫הא לא אביה האמיתי.‬
‫יומי, תביאי לי את הטלפון שלי, בבקשה?‬
‫רק כדי לבדוק משהו.‬
‫מילת הקסם?‬
‫בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫האבא האמיתי של יומי הוא פיליפיני.‬
‫נרקומן. מניאק. חתיכת אפס.‬
‫למעשה, אחרי הגירושים, מעולם לא בא לבקר.‬
‫הוא פתאום נעלם.‬
‫הוא עזב אותן.‬
‫מזל ששינה לא חזרה אליו.‬
‫זה דבר טוב, כי…‬
‫היא סוף סוף מצאה גבר מתאים.‬
‫למרבה הצער, שניהם מתו.‬
‫לפעמים החיים הם טרגיים.‬
‫אני מצטער.‬
‫זה משעמם אותך?‬
‫שיתוף יתר? אני מצטער.‬
‫לא. בכלל לא.‬
‫בסדר.‬
‫האם יומי שואלת על אביה האמיתי?‬
‫נראה שאין טעם להכיר לה אותו.‬
‫הנה הטלפון שלך, יופי.‬
‫תודה.‬
‫עוד תה ג'ינג'ר? לא?‬
‫לא.‬ ‫-בסדר.‬
‫יפה!‬
‫כן!‬
‫"אני מבולבל כל כך‬
‫"לא התנהגתי כראוי‬
‫"אתה פשוט‬
‫"אתה פשוט הבטת בילדה‬
‫"הרגשת בודד כל כך‬
‫"אתה פשוט הבטת בילדה‬
‫"הרגשת בודד כל כך"‬
‫תודה רבה.‬
‫אם מישהו רוצה להצטרף אלינו‬ ‫לג'אם סשן קטן או משהו,‬
‫שיעלה לבמה.‬
‫בואו בבקשה.‬
‫אני אצטרף.‬
‫בסדר.‬
‫"כן, חיכיתי‬
‫"לראות את פנייך, בובה‬
‫"אני חייב עוד ועוד"‬
‫היי.‬
‫אני ג'ק.‬
‫היי, יש לי להקה נוספת, והזמר שלנו עוזב.‬
‫האם זה יהיה משהו שיעניין אותך?‬
‫רוצה להצטרף ללהקה שלנו?‬
‫כן, בטח.‬
‫פשוט תתקשר אליי אם תהיה מעוניין.‬
‫טוב. תודה. ‬
‫- אבא - שיחה נכנסת -‬
‫- איפה אתה? -‬
‫- בן תתקשר -‬
‫- תענה לטלפון -‬
‫- תתקשר מייד -‬
‫פשוט תשמרי עליה במשך ארבע שעות.‬
‫כן.‬
‫את מכירה את יומי. היא לא ילדה קשה.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫את יכולה להמליץ על מישהי?‬
‫מישהי מוכרת?‬
‫מישהי שאת מכירה ושאוכל לסמוך עליה?‬
‫בסדר. טוב, תתקשרי אליי בבקשה.‬
‫טוב. תודה.‬
‫כבר התגעגעת אליי, חתיכי?‬
‫בוק, הבאתי שוקולד.‬
‫חשבתי על יומי.‬
‫אולי היא תאהב אותו.‬
‫כמה מקסים. כולי קנאה.‬
‫תן ליומי בעצמך, בסדר?‬
‫בוא. בוא ניכנס.‬
‫בוק, שמעתי שאתה צריך שמרטף בשביל יומי?‬
‫כן.‬ ‫-אני יכול לעזור.‬
‫תן לי לחשוב.‬
‫הכרתי אותך אתמול.‬
‫לא רלוונטי. אתה יכול לסמוך עליי.‬ ‫אני בן של גנרל.‬
‫אז מה? דווקא גרוע יותר שאתה בן של גנרל.‬
‫אם תעשה דברים רעים לאחיינית שלי,‬ ‫ תחמוק מעונש בקלות.‬
‫בחייך. אני לא מזיק, בוק.‬
‫חכה… חכה שנייה.‬
‫למה אתה רוצה לטפל בה?‬
‫למה את רוצה להיות שמרטף?‬
‫אתה מבין משהו בילדים?‬
‫וכן, זה חלק השאלות והתשובות.‬
‫יש לי אחייניות ו…‬
‫בוק,‬
‫אני צריך עבודה צדדית.‬
‫זה רק לכמה שעות, נכון?‬
‫בחייך!‬
‫בסדר. שלחו לי הודעות. בסדר. בוא.‬
‫יש!‬
‫יומי, אם משהו ישתבש,‬
‫מה תעשי?‬
‫אתקשר ליופי.‬
‫טוב מאוד.‬
‫בסדר. אם לא תצליחי להגיע לטלפון,‬
‫מה תעשי?‬
‫ארוץ החוצה אל הרחובות ואצעק…‬
‫"הצילו!"‬
‫טוב, מספיק. מישהו עלול לשמוע אותך.‬
‫בסדר. אם לא תצליחי לצאת,‬
‫מה תעשי?‬
‫אתחבא במקום הסודי שלי.‬
‫כל הכבוד, אחיינית.‬
‫טוב? בסדר.‬
‫חתיכי, הכול טוב. בוא הנה.‬
‫טוב, כדאי שאלך. אתה ממונה עכשיו.‬
‫הלכתי.‬
‫כן, יופי. ביי, יופי.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫ואני אותך, אחיינית שלי.‬
‫בסדר. תשמרו על עצמכם.‬
‫יש 18 תפוחים בשש שקיות.‬
‫ונותרו שני תפוחים עודפים.‬
‫ואז מחלקים אותם בשש, מקבלים שלושה,‬
‫עם שארית שתיים.‬
‫שלושה תפוחים לכל אחד. 18…‬
‫צריכה עזרה?‬
‫לא, תודה.‬
‫בסדר. סיימתי. אפשר לשחק עכשיו, בבקשה?‬
‫כן. בטח.‬
‫עקוב אחר הצעדים, דוד.‬
‫לא כך.‬
‫אתה מת.‬
‫תפסיק!‬
‫דוד קלייד, תפסיק!‬
‫יומי, זה רק משחק.‬
‫אל תהרוג אותו!‬
‫יומי, אפשר לעשות משהו אחר?‬
‫אל תהרוג!‬
‫תפסיק להרוג!‬
‫דוד, למה עצרת את זה?‬
‫יומי?‬
‫דוד קלייד, אתה ער.‬
‫אני מצטערת שאכלתי את השוקולדים שלך.‬
‫לא, זה בסדר. הם שלך.‬
‫יומי, את רוצה שדוד קלייד יבנה לך חללית?‬
‫אתה יודע איך?‬
‫כמובן.‬
‫באמת?‬
‫מושלם. כל הכבוד.‬
‫תרכיב אותה.‬
‫אני אחזיק.‬
‫אפשר להפעיל אותה?‬
‫הם בטוחים בפנים. הם מוכנים לשיגור.‬
‫אני גיבורת-על!‬
‫הגיע הזמן לשיגור!‬
‫יומי הפליצה!‬
‫חמש, ארבע, שלוש, שתיים ואחת!‬
‫איפה אנחנו?‬
‫דוד קלייד, רוצה להצטלם?‬
‫תגידי…‬ ‫-כוכבים!‬
‫כוכבים!‬
‫יומי איננה.‬
‫איפה האחיינית שלי?‬
‫מה לעזאזל קורה כאן?‬
‫אתם כאן.‬ ‫-יופי, אנחנו כאן.‬
‫חשבתי שכבר חטפת את האחיינית שלי.‬
‫חיפשתי את שניכם בבית.‬
‫זה מטורף, בוק.‬
‫יופי, תראי.‬
‫דוד קלייד הכין לי את זה.‬
‫באמת… הכנת את זה?‬
‫זה נחמד?‬ ‫-באמת, אה?‬
‫יודעת איך הכי טוב לאכול את זה?‬
‫תשתמשי ביד שלך ככה.‬
‫גם אני אוהב.ת את זה.‬
‫המנצח, נכון?‬
‫נכון מאוד.‬
‫מעולה.‬ ‫-אוי.‬
‫בוק.‬ ‫-אה!‬
‫כן, רייצ'ל?‬
‫מה המצב איתכם?‬
‫אנחנו בסדר.‬
‫אימא!‬
‫יומי, אני מתגעגעת אלייך כל כך, מותק.‬
‫אני מתגעגעת, אימא.‬
‫יש לי חבר חדש!‬
‫הוא הדוד קלייד.‬
‫הוא כאן.‬
‫לא, אל תנבח. אתה לא כלב.‬ ‫-הוא חבר של יופי?‬
‫חבר חדש.‬
‫או שהוא החבר לעתיד שלי.‬
‫סתם בצחוק.‬
‫הוא גם פיליפיני.‬
‫הוא גר באזור שלנו.‬
‫טוב. לא לשכוח את הוויטמינים שלה.‬
‫ובלי משקאות קלים וממתקים.‬
‫גם בלי שוקולד.‬
‫להתראות, אחותי. אנחנו אוכלים עכשיו.‬
‫תתקשרי אליי אחר כך, טוב?‬
‫ביי. הבת שלך נהנית פה.‬
‫ביי!‬ ‫-ביי.‬
‫אני אוכל אותך!‬
‫תפסיקו. פשוט תאכלו את האוכל שלכם.‬
‫תאכל. אתה מטורף.‬
‫אתה עייף כל כך.‬
‫תאכל.‬
‫טוב.‬
‫אני גר פה.‬
‫קרוב כל כך.‬
‫אמרתי לך.‬
‫מרחק הליכה.‬ ‫-נכון.‬
‫אפשר להיכנס?‬
‫בסדר.‬
‫לא ניכנס. יומי, בפעם הבאה.‬
‫דוד קלייד צריך לנוח.‬
‫קלייד, בדיוק נזכרתי.‬
‫תודה רבה שבילית עם יומי.‬
‫תודה. העונג כולו שלי. את רוצה שאחזור?‬
‫אל תבטיח לילדה הבטחות שלא תוכל לקיים.‬
‫בסוף גם אני אצפה למשהו ממך.‬ ‫-מתי תחזור?‬
‫נראה.‬
‫ניפגש שוב.‬
‫תיפגשו שוב.‬
‫הוא עוד לא יצא, ואת כבר רוצה שהוא יחזור.‬
‫תודה.‬
‫ביי-ביי!‬
‫ביי.‬
‫כן.‬
‫אני אגיע, אחי.‬
‫אין בעיה.‬
‫אין בעיה. טוב. נתראה. ביי.‬
‫פשוט… באתי לבקש טובה.‬
‫קבעתי עם קונה.‬
‫אולי תוכל שוב לשמרטף?‬
‫בוק, יש לי… הופעה היום.‬
‫בסדר.‬
‫דוד קלייד לא יכול לבוא לבית שלנו?‬
‫הוא לא יכול, אחיינית.‬
‫יש לו מחויבות קודמת.‬
‫זה קורה. הוא שוכח דברים בקלות.‬
‫בוק, בסדר. אעשה את זה.‬
‫בסדר.‬ ‫-קדימה.‬
‫יש!‬ ‫-בוא.‬
‫יש!‬
‫ידעתי.‬
‫לא יכולת לעמוד בקסמנו.‬
‫תשמרי את זה, בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫תתנהגי יפה, בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫טוב. אני אוהב.ת אותך.‬ ‫-ואני אותך. ביי, יופי.‬
‫אני אוהב.ת אותך. ביי. כל טוב.‬
‫שמור על עצמך. בסדר?‬ ‫-אני אמשיך מפה.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי-ביי.‬
‫- ג'ק -‬
‫- אחי, אתה בא? -‬
‫יומי, אני חייב ללכת לאנשהו.‬
‫אתה מתכוון לעזוב אותי, דוד?‬
‫לא.‬
‫את יכולה לבוא איתי? זה יהיה ממש מהיר.‬
‫בסדר.‬
‫באמת? בואי.‬
‫לאן?‬
‫בואי.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫- ווס - פאלם -‬
‫שלום. החלטתם מה להזמין?‬
‫כן. עוד לא.‬
‫מה המנה המועדפת פה על ילדים?‬
‫הנה, המנה הזאת,‬
‫ואני בטוחה שהבת שלך תאהב אותה.‬
‫בסדר. נזמין גם וגם.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫סליחה.‬ ‫-כן?‬
‫ראית את ג'ק? הוא ביקש שניפגש כאן.‬
‫כן. הוא היה בחוץ.‬
‫ראיתי אותו מעשן.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫הא! היא חושבת שאני הבת שלך.‬
‫זה בסדר.‬
‫תישארי פה, טוב?‬
‫אין בעיה.‬
‫מבטיחה?‬
‫תישארי כאן. תחכי להזמנה.‬ ‫אחזור עוד מעט. בסדר?‬
‫בסדר. אני מבטיחה להישאר כאן.‬
‫בסדר. ילדה טובה.‬
‫היי, ג'ק.‬
‫היי, אחי.‬ ‫-היי, אחי.‬
‫אני חייב לדבר בכנות.‬
‫לא נראה לי שאישאר פה לצמיתות, אז…‬
‫אוי, זה דפוק.‬
‫אבל…‬
‫הדברים עשויים להשתנות. אם אישאר,‬
‫עדיין אהיה מעוניין בעבודה, טוב?‬ ‫-כן,‬
‫אם אתה מתכנן להישאר עוד.‬
‫את שר יפה, בנאדם.‬ ‫-כן.‬
‫אז בסדר.‬ ‫-כן.‬
‫אם תישאר לצמיתות, תודיע לי.‬
‫נוכל להיעזר במישהו כמוך.‬
‫כן. תודה, אחי. טוב.‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי, אחי.‬
‫איפה הבת שלי?‬ ‫-היא שם.‬
‫יומי, אל תשכחי את מה שדיברנו עליו.‬
‫זה יהיה הסוד שלנו, בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-מעולם לא הלכנו לשם.‬
‫כן. זה הסוד שלנו.‬
‫אבל… למה זה סוד?‬
‫כי לא ביקשנו רשות מיופי.‬
‫אבל זה לא נקרא שקר?‬
‫טוב,‬
‫באמת,‬
‫זה רע לשמור סודות.‬
‫את תמיד צריכה לדבר אמת.‬
‫הם תמיד צריכים לדעת איפה את.‬
‫אסור לך לצאת מהבית לבד.‬
‫את תמיד צריכה לבקש רשות, בסדר?‬
‫אז לא נשמור את זה בסוד?‬
‫תסתכלי על זה ככה.‬
‫אם אימא שלך או יופי יגלו,‬
‫הם בוודאות יכעסו ולא ירשו לדוד קלייד‬
‫לבקר אותך עוד.‬
‫זה המצב.‬
‫בסדר.‬
‫אנחנו נשמור את זה בסוד.‬
‫אבל… אני יכולה לחלוק איתך סוד?‬
‫בטח.‬
‫החלום שלי הוא להיות זמרת.‬
‫זה מעולה.‬
‫ואני רוצה להיבחן לתוכנית ביה"ס.‬
‫אבל אימא ויופי אמרו לי‬
‫לנסות להיבחן בפעם הבאה.‬
‫אבל למה?‬
‫הם רוצים שקודם אלמד פיתוח קול.‬
‫אבל דוד,‬
‫אני יכולה ללכת לאודישנים בלי פיתוח קול?‬
‫כמובן.‬
‫זה אפשרי. למה לא?‬
‫בסדר. תראי לי מה את יודעת לעשות.‬
‫רגע.‬
‫בנוגע למה שיופי ואימא שלך אמרו…‬
‫את לא רוצה ללמוד קודם שיעורי פיתוח קול?‬
‫אני רוצה ללמוד את זה,‬ ‫אבל אימא תרשום אותי רק בחודש הבא.‬
‫האודישנים בקרוב.‬
‫אז…‬
‫את באמת רוצה ללכת לאודישן?‬
‫כן.‬
‫אבל אני לא בטוחה שאעבור.‬
‫את יודעת מה?‬
‫אלה החיים.‬
‫אלה החיים. אין ערבויות.‬
‫ניצחון או הפסד.‬
‫לא משנה מה יגידו,‬ ‫את צריכה לנסות להילחם. בסדר?‬
‫את תמיד צריכה לנסות ולתת את המיטב.‬
‫טוב, בתי?‬
‫למה אתה קורא לי הבת שלך?‬
‫נכון? זה מה שהמלצרית אמרה קודם.‬
‫שאת הבת שלי?‬
‫בכל אופן, נחזור לחלום שלך.‬
‫אני אקח אותך לאודישנים.‬
‫מבטיח?‬
‫מבטיח.‬
‫מה זה?‬
‫לחיצת היד להבטחות של טימי ופאפה בר.‬
‫מי?‬
‫החברים הכי טובים. אתה לא צופה בזה?‬
‫תלקק את היד ותלחץ לי יד‬ ‫כדי שההסכם יהיה רשמי.‬
‫לא נוכל להפגיש אגרוף באגרוף במקום?‬
‫קדימה, דוד. בבקשה תעשה את זה.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫תסיר את הכפפות.‬
‫יש!‬
‫לחייך. למתוח.‬
‫למתוח.‬
‫אני רציני.‬
‫למתוח ואז...‬
‫שרבוב שפתיים.‬
‫לפתוח.‬
‫לא משם.‬
‫אל תשתמשי בשקדים שלך.‬
‫תהיה לך דלקת שקדים.‬
‫זה נשמע ישר מסרט אימה.‬
‫המים לא קרים?‬
‫לא.‬
‫דוד, קשה לשיר במים.‬
‫זה המצב.‬
‫זה כמו האימונים של סונגבירד.‬
‫חוסן נפשי!‬
‫דוד, מי זה סונגבירד?‬
‫לא משנה.‬
‫עכשיו ננסה. קדימה.‬
‫תורך.‬
‫דוד קלייד, אפשר להיכנס?‬
‫להיכנס?‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫קפוא פה! בואי.‬
‫דוד קלייד,‬
‫אתה יכול לעזור לי?‬
‫כן.‬
‫יומי, תגידי לו את.‬
‫זה מביך.‬
‫הוא עלול לחשוב שאני ממש מחבב.ת אותו.‬
‫היי.‬
‫דוד קלייד.‬ ‫-היי.‬
‫רגע. אני אפתח.‬
‫בסדר.‬
‫סליחה. זו אשמת יומי.‬
‫היא רוצה ללכת לאנשהו.‬ ‫היא רוצה שתבוא איתנו.‬
‫אין בעיה.‬
‫בית בובות!‬
‫זה נראה כמו בית בובות?‬
‫הנה.‬
‫היא חכמה.‬
‫אתה הכנת אותו, דוד?‬
‫כן.‬
‫אבל הוא לא גמור.‬
‫למען ההגינות,‬
‫נראה שיש לך נט…‬
‫מה זה נט?‬
‫נטייה.‬
‫טרלול!‬
‫אני אוהבת אותו.‬
‫אפשר לקבל אותו, דוד?‬
‫תפסיקי, יומי.‬
‫בטח.‬
‫הוא יהיה שלך…‬
‫כשאסיים אותו.‬
‫בסדר.‬
‫אבל…‬
‫בינתיים,‬
‫את יכולה לקבל את זה.‬
‫חלק ראשון.‬
‫תודה, דוד.‬
‫בכל אופן, בוא נזוז, דוד?‬
‫בסדר. פשוט אחליף בגדים.‬
‫בסדר. נחכה לך.‬
‫יש!‬
‫דוד! קדימה!‬
‫נשחק, יופי!‬
‫אנחנו ננצח!‬
‫יופי.‬
‫עוד!‬
‫עוד, אה?‬
‫בסוף עוד תעופי.‬
‫זה טעים.‬
‫רוצה?‬
‫בטח.‬
‫תודה, מתוקה.‬
‫שניכם מתוקים כל כך.‬
‫לולא הכרתי אתכם,‬ ‫הייתי חושב.ת שאתה אבא שלה.‬
‫אתם משוגעים!‬
‫אתפוס אותך.‬
‫בעיטה.‬
‫אתם כמו אבא ובת.‬
‫יודעת מה, יומי?‬ ‫-מה?‬
‫את מחממת האוזניים האנושית שלי.‬
‫דוד קלייד.‬
‫מה?‬ ‫-יש לי משהו להגיד לך.‬
‫מה?‬
‫אתה החבר הכי טוב החדש שלי.‬
‫בואי.‬
‫תראי!‬
‫נלך לברבורים.‬
‫יש!‬ ‫-בואי נלך לשם.‬
‫אפשר לומר שהפעם הצטיינתי.‬
‫היא עייפה כל כך.‬
‫היא כבר ישנה. רואה?‬
‫היא ישנה.‬
‫יש לנו מזל שחתיכי כאן.‬
‫הוא נשא את יומי למיטה שלה.‬
‫תגיד שלום לרייצ'ל.‬
‫אלוהים! זה באמת אתה!‬
‫מה לעזאזל אתה חושב שאתה עושה?‬
‫למה? אתם מכירים?‬
‫בוק, זה ראסטין.‬
‫אלוהים, בוק.‬
‫בוק, אני יכול להסביר.‬
‫לא.‬
‫לעזאזל.‬
‫לעזאזל איתך!‬
‫רימית את כולנו.‬
‫עשית מאיתנו אידיוטים.‬
‫זה ממש לא נכון.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫לעזאזל.‬
‫אפילו לא אמרת לנו את שמך האמיתי.‬
‫מה התוכנית שלך?‬
‫רק רציתי להכיר את הבת שלי.‬
‫להכיר אותה?‬
‫כשהיא כבר בסדר גמור?‬
‫אני לא מכיר.ה אותך,‬ ‫אבל אני יודע.ת על כל מה שעשית.‬
‫כן, אני יודע, בוק, שיש לי הרבה חסרונות.‬
‫כן.‬
‫הרבה.‬
‫איפה היית כששינה הייתה בהיריון עם יומי?‬
‫איפה היית כשיומי נולדה?‬
‫וכששינה מתה?‬
‫איפה?‬
‫אז היית צריך להיפגש עם יומי.‬
‫מה עשית אז? סמים בפיליפינים?‬
‫לא יכולת לטוס לכאן?‬
‫לעזאזל איתך!‬
‫זה המצב, בוק. לכן אני מנסה לפצות על זה.‬
‫נתתי ליומי לבלות איתך.‬
‫לעזאזל איתך.‬ ‫אני מרגיש.ה טיפש.ה כל כך. בטחתי בך.‬
‫למה את רוצה להתקרב ליומי?‬
‫המצב שלה ממש טוב.‬
‫יופי, דוד,‬
‫אתם רבים?‬
‫לא.‬ ‫-לא, אנחנו לא.‬
‫אנחנו רק מדברים. חזרי לחדר שלך.‬
‫דוד קלייד יעזוב בקרוב.‬
‫תודה על היום.‬
‫לילה טוב.‬
‫חזרי לחדר שלך!‬
‫בסדר. ביי.‬
‫לילה טוב.‬
‫אתה חייב לה את זה:‬
‫אל תתעסק עם החיים שלנו.‬
‫אבא, מה?‬
‫ראסטין,‬
‫רק רציתי לשאול לשלומך.‬
‫הנה מה שקרה.‬
‫הכרתי את הבת שלי.‬
‫זה היה נהדר עד…‬
‫שנתפסתי על חם, אז…‬
‫אסור לי לראות אותה עוד.‬
‫בסדר.‬
‫אני יודע מה תגיד.‬
‫אני בן, אב ובעל גרוע.‬
‫נכון?‬
‫ככה אתה רואה אותי. תגיד לי.‬
‫קדימה, אבא.‬
‫כזה אני, נכון?‬
‫בן.‬
‫אני גאה בך.‬
‫אני גאה בך כל כך.‬
‫ראסטין.‬
‫בוא הביתה.‬
‫בשביל מה?‬
‫כדי לעשות לך עוד בעיות?‬
‫בכל מקום שאליו אני הולך, אני המקור לבעיות.‬
‫זה פשוט מי שאני.‬
‫כישלון.‬
‫נכון?‬
‫אז למה לי?‬
‫ברור שאני רוצה שתהיה פה.‬
‫אתה הבן שלי.‬
‫בן.‬
‫לפני שאימא שלך עזבה אותנו, ‬
‫הבטחתי לה שלא אוותר עליך.‬
‫ואני מתכוון לקיים את ההבטחה.‬
‫בן, יש לנו רק זה את זה.‬
‫בוא הביתה.‬
‫יופי, אפשר לשחק יחד?‬
‫צר לי, יומי.‬
‫יש לי תלמיד בעוד עשר דקות.‬
‫טוב, אפשר לבקש מדוד קלייד לבוא?‬
‫לא.‬
‫טוב, אפשר ללכת לבית שלו?‬
‫לא.‬
‫אבל למה?‬
‫כי הוא עסוק.‬
‫אפשר לבקש ממנו לבוא כשהוא לא יהיה עסוק?‬
‫אוכל להתקשר אליו?‬
‫לא, יומי. את לא יכולה להתקשר אליו,‬
‫את לא יכולה להתראות איתו.‬
‫למה התשובה היא תמיד "לא"?‬
‫כי…‬
‫ככה.‬
‫דוד קלייד!‬
‫מה את עושה פה?‬
‫תיכנסי.‬
‫איך הגעת לכאן?‬ ‫-התגנבתי החוצה ובאתי.‬
‫עכשיו תגידי לי…‬
‫למה התגנבת החוצה, יומי?‬
‫לטענת יופי, אסור לך לבקר אותנו עוד.‬
‫אסור לי לדבר איתך.‬
‫למה זה ככה?‬
‫יומי, ילדתי, זה משום…‬ ‫שדוד קלייד עשה הרבה דברים רעים.‬
‫אבל…‬
‫אתה מצטער?‬
‫כמובן.‬
‫אז פשוט תתנצל.‬
‫זה לא כזה קל, יומי.‬
‫למה לא?‬
‫נכון שכשמישהו מצטער, צריך לסלוח לו?‬
‫את יודעת מה, יומי?‬
‫יום יבוא…‬
‫ותשמעי עליי הרבה דברים רעים ומגעילים.‬
‫אבל אני מקווה שתמיד תזכרי‬ ‫את הימים המאושרים שבילינו יחד.‬
‫בסדר?‬
‫כמובן, דוד.‬
‫פשוט תשלים איתם.‬
‫כך נוכל ללכת לאודישנים מחר.‬
‫האודישנים מחר?‬
‫וואו, אחותי.‬
‫לך תתנצל עכשיו.‬
‫ראסטין!‬
‫יומי שם?‬ ‫-אוי לא. יופי!‬
‫מה עושים?‬
‫מה אם הוא ימנע מאיתנו להיפגש שוב?‬
‫עדיין לא התנצלת.‬
‫הנה התוכנית.‬
‫בואי נשחק משחק מחבואים עם יופי.‬
‫בסדר?‬ ‫-בסדר.‬
‫ראסטין!‬
‫בוא, דוד קלייד.‬
‫יומי!‬
‫כן. יופי לא מוצא.ת אותנו.‬
‫חכה!‬
‫בסדר.‬
‫יש!‬
‫אני עפה!‬
‫יומי!‬
‫ביי, יופי!‬
‫- בוק - שיחה נכנסת -‬
‫הלו, בוק.‬ ‫-ראסטין, לאן אתה לוקח את יומי?‬
‫בוק, הבטחתי משהו לילדה.‬
‫אפשר.י לי לעשות את זה. רק הפעם.‬
‫ביי.‬ ‫-רגע…‬
‫- כבה -‬
‫לאן אנחנו נוסעים, דוד קלייד?‬
‫נוסעים לשחק בפארק?‬
‫לא, יומי. לא ככה.‬
‫תזכרי, אמרתי לך קודם.‬ ‫זה אמור להגיע מהדיאפרגמה.‬
‫ככה, שוב.‬
‫יומי?‬
‫מה קרה?‬
‫דוד קלייד, אני כבר עייפה.‬
‫בסדר.‬
‫יומי?‬
‫את יודעת מה תשירי באודישנים שלך?‬
‫אני עדיין מתלבטת.‬
‫בסדר.‬
‫וואו.‬ ‫-אבל, דוד קלייד,‬
‫אפשר בבקשה לשחק?‬
‫בבקשה!‬
‫בסדר.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יש!‬ ‫-אבל בתנאי אחד.‬
‫מה?‬ ‫-פעם אחת אחרונה, בסדר?‬
‫טוב, לא משנה. בואי נשחק.‬
‫יש!‬
‫קדימה, חברה הכי טובה!‬
‫תאכלי קצת.‬
‫עלים.‬
‫תפסתי אחד.‬
‫יומי, אני חייב להגיד לך משהו.‬
‫מחר, אחרי האודישנים,‬
‫זה אולי יהיה היום האחרון שנתראה.‬
‫למה, דוד?‬
‫זה פשוט המצב.‬
‫יהיה מה שיהיה,‬
‫תבטיחי לי שלעולם לא תשכחי אותי, טוב?‬
‫אבל אני לא רוצה‬ ‫שמחר יהיה היום האחרון שלנו.‬
‫מיץ?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר.‬
‫יופי.‬
‫יומי, תמשיכי לאכול, בסדר?‬
‫דוד קלייד צריך להתקשר.‬
‫בסדר.‬
‫בוק.‬ ‫-איפה יומי, ראסטין?‬
‫תן לי לדבר איתה.‬
‫יומי.‬ ‫-בוא נאכל.‬
‫אני בסדר.‬
‫אבל מישהי רוצה תחילה לדבר איתך.‬
‫בסדר.‬ ‫-בסדר.‬
‫הלו?‬
‫יומי, מותק.‬
‫אימא, את כבר בבית?‬
‫כן. איפה את?‬
‫במלון.‬
‫איך קוראים למלון?‬
‫זה סוד, אימא.‬
‫בתי,‬
‫אסור לך להסתיר ממני סודות.‬
‫זה סוד ללילה אחד בלבד, בבקשה.‬
‫בבקשה, תני לי להישאר עם דוד קלייד.‬
‫בבקשה.‬
‫בתי, בבקשה תגידי לי איפה את.‬
‫דוד קלייד, היא שואלת איפה אנחנו.‬
‫בבקשה, אל תספר לה.‬ ‫אני עדיין לא רוצה ללכת הביתה.‬
‫בבקשה.‬
‫טוב. מבטיח.‬
‫אחזיר אותה אחרי האודישן.‬
‫איזה אודישן?‬
‫האודישנים‬
‫של בית הספר.‬
‫היא סיפרה לך עליהם.‬
‫אבל את אמרת לה לא להיבחן.‬
‫ואתה יודע למה.‬
‫אלוהים, ראסטין. אתה לא חושב?‬
‫למה לקחת אותה לשם?‬
‫אני בטוחה שכבר שמעת אותה שרה.‬
‫אתה יודע שהיא תידחה.‬
‫כל מה שצפוי לה זה שיברון לב.‬
‫אימא הסכימה?‬
‫כן.‬ ‫-יש!‬
‫תודה.‬
‫בבקשה.‬
‫את יודעת ללהטט?‬
‫ללהטט בשבילך?‬
‫כן.‬
‫כמו ליצן.‬
‫דוד קלייד הוא ליצן.‬
‫תפוח.‬
‫הוא חמוץ כל כך.‬
‫תטעמי.‬
‫דוד קלייד.‬
‫הפתעה!‬
‫אהבת?‬
‫כן, זה יפהפה.‬
‫אתה הדוד הכי טוב בעולם.‬
‫החבר הכי טוב בעולם.‬
‫בסדר. טוב.‬
‫לכי לישון ותפסיקי לזוז.‬
‫את היפראקטיבית.‬
‫תעשי כמיטב יכולתך באודישן מחר.‬
‫כן. תודה, דוד קלייד. אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫לילה טוב.‬
‫יומי,‬
‫אני אביך האמיתי.‬
‫יומי,‬
‫חבקי את אבא עכשיו.‬
‫אני ראסטין קלייד וילנואבה.‬
‫מזמן לא התראינו.‬
‫חלפו שמונה שנים.‬
‫רציתי לחבק אותך.‬
‫רציתי להגיד לך שאני אוהב אותך.‬
‫אם זה היה אפשרי.‬
‫מבינה?‬
‫דוד קלייד, עם מי אתה מדבר?‬
‫למה את עדיין ערה?‬
‫היי!‬
‫אני אדגדג אותך.‬
‫אם לא תלכי לישון,‬
‫אני אפליק לך!‬
‫לכי לישון עכשיו!‬
‫לעולם אל תהיי כמוני.‬
‫לעזאזל.‬
‫- קומניוס קולג' -‬
‫למה הם עדיין לא כאן?‬
‫תירגעי, אחותי.‬
‫הם בדרך.‬
‫מה אם המניאק הזה לא יחזיר את יומי?‬
‫הייתי צריכה להתקשר למשטרה.‬
‫אחות, שמענו את יומי אתמול בלילה, נכון?‬
‫שמענו אותה מדברת. היא בסדר.‬
‫ואני גם מצטער.ת.‬
‫אני מאמינ.ה שהיא תגיע.‬
‫יחד עם חתיכי.‬
‫הבעיה איתך היא שאת.ה בוטח.ת בקלות רבה מדי.‬
‫אם משהו רע יקרה…‬
‫סליחה. קבלי התנצלות.‬
‫אני נכנע.ת בקלות.‬
‫אבל אחותי, כעד.ה היחיד.ה למצב,‬
‫ראיתי איך הם היו זה עם זה.‬
‫חתיכי לא יפגע ביומי.‬
‫הוא יביא אותה לכאן.‬
‫דוד קלייד, תתעורר!‬
‫זה יום האודישן.‬
‫יום האודישן?‬ ‫-כן!‬
‫טוב, נזוז!‬ ‫-קח.‬
‫תביאי את חפציי. עזרי לי!‬
‫מהר.‬
‫הכפפות שלי. קדימה!‬
‫בסדר.‬
‫זהירות.‬
‫מה?‬
‫אין נהג?‬
‫אתה יודע, דוד קלייד, אם נרוץ,‬ ‫נגיע לאודישנים.‬
‫זה רעיון טוב.‬
‫קודם תרימי את זה.‬
‫את עלולה להצטנן ולהיכשל באודישנים.‬
‫קדימה!‬ ‫-רגע. זה שם.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫מהר!‬
‫קדימה. מהר יותר!‬
‫דוד קלייד, קדימה!‬
‫דוד קלייד, קדימה! מהר יותר!‬
‫קדימה.‬
‫רגע. לאן צריך ללכת?‬
‫לשם.‬
‫בוא נלך לשם. הנה.‬
‫קדימה. אנחנו נאחר!‬
‫בסדר. איפה בית הספר?‬ ‫-שם!‬
‫מחיאות כפיים. הם יגיעו.‬
‫שיגיעו בוודאות.‬ ‫-הם יגיעו.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אני עייפה.‬ ‫-מה?‬
‫אני עייפה.‬ ‫-עייפה?‬
‫קדימה.‬
‫נעשה את זה!‬
‫אנחנו נספיק. מהר יותר.‬
‫בסדר.‬ ‫-דוד קלייד, שם! הדלת שם!‬
‫באמת?‬
‫בסדר.‬ ‫-מהר יותר.‬
‫איפה אנחנו?‬
‫לאן הולכים?‬ ‫-שם. שמאלה.‬
‫איפה?‬ ‫-שמאלה.‬
‫בסדר.‬
‫אמרת לי שהם יבואו.‬
‫איפה הם עכשיו?‬
‫אנחנו נספיק.‬
‫רגע, המורה. רגע.‬
‫יומי כאן.‬
‫אימא, את כאן!‬ ‫-יומי!‬
‫וגם יופי!‬
‫יומי, מוכנה?‬
‫כן.‬
‫"למה יש כזה עצב בעיניך?‬
‫"האם זה משום‬
‫"שאתה לא רוצה אותי איתך, אהובי?‬
‫"האם לא שמת לב‬
‫"שיש לי רגשות כלפיך?‬
‫"אני מקווה שתקשיב לקול שלי‬
‫"וכעת עצוב לי‬
‫"כי בודד הוא לבי‬
‫"אני מקווה שתטפל בו היטב‬
‫"ותזכור‬
‫"הבטחה אחת‬
‫"אני מבטיחה‬
‫"שלעולם לא אעזוב אותך‬
‫"אני מבטיחה‬
‫"שלעולם לא אזניח אותך‬
‫"אני מבטיחה שלא תהיה עוד לבד‬
‫"אני מבטיחה שמעכשיו‬
‫"זה אתה ואני‬
‫"אני מבטיחה‬
‫"שלעולם לא אעזוב אותך‬
‫"אני מבטיחה‬
‫"שלעולם לא אזניח אותך‬
‫"אני מבטיחה‬
‫"שלא תהיה עוד לבד‬
‫"אני מבטיחה שמעכשיו‬
‫"אתה ואני‬
‫"נהיה יחד"‬
‫תודה.‬
‫-תודה.‬
‫הצלחתי!‬
‫הצלחת.‬
‫הצלחתי!‬ ‫-את מדהימה כל כך.‬
‫הצלחתי!‬
‫-כן.‬
‫הצלחתי!‬
‫תני כיף.‬
‫הצלחתי!‬
‫לא הצלחתי.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫והיית טובה, אלופה קטנה שלי!‬
‫היית נהדרת על הבמה.‬
‫ומה אמרתי לך?‬
‫מה שחשוב זה שניסית ו…‬
‫עשיתי כמיטב יכולתי.‬
‫כן.‬
‫יומי, בואי הנה.‬
‫יומי, אחורה.‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-קדימה.‬
‫אני בסדר.‬ ‫-יומי, בואי הנה.‬
‫רגע.‬ ‫-יומי, בבקשה. קדימה.‬
‫אני בסדר.‬
‫ביי, דוד קלייד.‬
‫תודה.‬
‫כן, נראה לי שכדאי שנזוז.‬
‫בסדר.‬
‫זה מספיק. צא.‬
‫תודה.‬
‫בית הבובות שלי.‬
‫מה יש, בתי?‬
‫יש לי בית בובות אצל דוד קלייד.‬
‫הבאתם לשם צעצועים?‬
‫לא.‬
‫לא. הוא הכין בית בובות.‬
‫והוא אמר שהוא שלי.‬
‫נוכל להביא אותו?‬
‫בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫יש!‬
‫אקבל את בית הבובות שלי.‬
‫סליחה! אני מכירה אותו.‬
‫מה קורה?‬
‫מצאנו אותו מחוסר הכרה. זו בטח מנת יתר.‬
‫לוקחים אותו לביה"ח עכשיו.‬
‫איזה?‬ ‫-ארסמוס. אני חייבת לזוז!‬
‫דוד קלייד.‬ ‫-מה קרה?‬
‫ראסטין לקח מנת יתר.‬
‫יומי!‬
‫איפה דוד קלייד?‬
‫יומי…‬
‫בואי.‬
‫אבל מה עם בית הבובות שלי?‬
‫יומי, צריך ללכת.‬
‫אבל בית הבובות…‬
‫בואי, יומי.‬
‫שלום, דוד קלייד.‬
‫דוד קלייד?‬
‫תתעורר כבר.‬
‫"אני מבטיחה‬
‫"שלעולם לא אעזוב אותך"‬
‫דוד קלייד, תתעורר.‬
‫"אני מבטיחה שלעולם לא אזניח אותך"‬
‫דוד קלייד.‬
‫בבקשה תתעורר.‬
‫"אני מבטיחה שלא תהיה עוד לבד"‬
‫דוד קלייד.‬
‫"אני מבטיח שמעכשיו שנינו…"‬
‫דוד קלייד.‬
‫תתעורר.‬
‫דוד קלייד.‬
‫בבקשה תתעורר.‬
‫בבקשה. תתעורר.‬
‫אני רוצה לשחק. בבקשה.‬
‫בוא נשחק עכשיו.‬
‫דוד קלייד, בבקשה תתעורר.‬
‫תתעורר.‬
‫בבקשה.‬
‫תתעורר.‬
‫אתה לא רוצה לשחק?‬
‫- כעבור חודש -‬
‫זה לא מה שאת הכי אוהבת?‬
‫את רוצה תפוזים, מותק?‬
‫כן.‬
‫כדאי שנקנה אחר כך.‬
‫לכו. קדימה.‬ ‫-מה עם התפוזים?‬
‫בואי, יומי.‬
‫רייץ'.‬ ‫-תישאר שם.‬
‫רייץ'.‬
‫תרשי לי בבקשה לפגוש את יומי שוב?‬
‫לא!‬
‫אתה לא יכול להמשיך לצוץ כאן.‬
‫אתה תבלבל אותה.‬
‫מה יקרה כשתעזוב?‬
‫את יודעת, רייץ',‬
‫כבר יש לי עבודה.‬
‫אני יכול להישאר.‬
‫ומה אז?‬
‫תמלא את תפקידך כאביה?‬
‫איך נסביר לה את זה?‬
‫רייץ',‬
‫אם עזוב, לא אהיה בסדר.‬
‫אם אישאר, גם לא אהיה בסדר.‬
‫אני לא יודע מה לעשות.‬ ‫אני לא יודע איפה... אני אמור להיות.‬
‫אל תתקרב אליה.‬
‫רייץ'.‬
‫היי, שינה.‬
‫- שינה יאנסן -‬
‫- נולדה ב-25 באפריל, 1984‬ ‫מתה ב-6 בנובמבר 2019 -‬
‫את יודעת…‬
‫יש לי חברה טובה חדשה.‬
‫היא יפה כל כך.‬
‫איזה בזבוז.‬
‫בזבזתי הכול.‬
‫היא דומה לך.‬
‫היא יפה כל כך.‬
‫אבל יש לה כישרון נגינה,‬
‫וזה מה שהיא ירשה ממני.‬
‫מצטער.‬
‫הלוואי שהיית סולחת לי, שינה.‬
‫הלוואי שהייתי מתפקד כאב,‬
‫ולא מבזבז את הזמן על רוקנרול.‬
‫לעזאזל!‬
‫את מבינה.‬
‫כשראיתי את יומי לראשונה…‬
‫זו הייתה אהבה ממבט ראשון.‬
‫עכשיו אני מבין‬
‫את התוכנית שלך לשנינו,‬
‫אבל אני עקשן כל כך.‬
‫זה היה הזיכרון האחרון שלי ממנו.‬
‫זמן קצר לאחר מכן, עברנו לבית אחר.‬
‫אתה החבר הכי טוב החדש שלי.‬
‫בואי נלך לשם.‬ ‫-יש!‬
‫תגידי…‬
‫כוכבים…‬ ‫-כוכבים!‬
‫אימא אמרה לי שהוא הבריא וחזר לפיליפינים.‬
‫אני עפה!‬
‫יהיה מה שיהיה,‬
‫תבטיחי לי שלעולם לא תשכחי אותי, טוב?‬
‫רק לפני שנים מעטות סיפרו לי את האמת.‬
‫דוד קלייד הוא אבי הביולוגי,‬
‫והוא נרקומן.‬
‫אחרי שהוא חזר לפיליפינים,‬
‫הוא הלך לגמילה.‬
‫הוא רצה לקבל עזרה כדי להבריא.‬
‫אבל הוא חזר לסורו כשאביו,‬ ‫סבי שמעולם לא פגשתי, מת.‬
‫זה כל מה שהם באמת יודעים וזוכרים עליו.‬
‫אבל מבחינתי, אני הכרתי אדם אחר.‬
‫הוא שכח הרבה דברים בעקבות השבץ.‬
‫היי.‬
‫אתם מרכלים עליי.‬
‫בחייך, אדוני.‬
‫אשאיר אתכם לבד.‬
‫תודה.‬
‫זאת אני.‬
‫יומי.‬
‫תראה.‬
‫ביקרת אותי ברוטרדם.‬
‫הכנת לי חלליות.‬
‫ו…‬
‫הכרחת אותי לשיר בתוך חבית מלאה במים.‬
‫עכשיו אתה זוכר?‬
‫ועכשיו אני יודעת את שמה‬ ‫של סונגבירד שדיברת עליה.‬
‫באמת, אתה לא זוכר אותי?‬
‫אני מצטער, ילדה.‬
‫יכול להיות שאת טועה.‬
‫גברתי, סליחה, אבל האדון צריך לאכול.‬
‫אפשר להישאר?‬
‫כמובן.‬
‫אני אוכל להאכיל אותו?‬
‫בסדר גמור.‬
‫תודה.‬
‫תן לי לעזור לך.‬
‫את לא הולכת הביתה, גברתי?‬
‫אעזוב עוד מעט.‬
‫זה בסדר שאבקר אותך שוב?‬
‫בטח.‬
‫אף אחד לא מבקר אותי.‬
‫בסדר.‬
‫תודה.‬
‫לילה טוב.‬
‫אני הכנתי אותה.‬
‫היא לחברה הכי טובה שלי.‬
‫מי החברה הכי טובה שלך?‬
‫זאת…‬
‫לא משנה.‬
‫היא זייפנית.‬
‫- בהשראת סיפורה של הגב' פיי לורנזו -‬
‫תרגום כתוביות: רינת זוהר-מנחם‬