SILVER ŞI CARTEA VISELOR
Unde sunt?
Ce e locul ăsta?
Tată?
Tată!
Nu, tată!
Ajutor!
Trezește-te! Am ajuns la Londra.
- Ești bine? - Da.
Pe aici!
Bine.
Mama!
Ați ajuns, în sfârșit!
Bun-venit! Cum ați petrecut vacanța?
- Butter! - Am făcut drumeții zilnic.
Haide!
O să vă placă Ernest.
Am o surpriză pentru voi.
Va fi perfect.
Urăsc surprizele ei.
Bună, fetelor! Bun-venit la Londra!
Vi-l prezint pe Ernest.
Tu trebuie să fii Liv. Încântat!
Ești binevenită.
- Și Mia, desigur. - Îmi pare bine. Bună!
Haideți înăuntru, să-i cunoașteți pe ceilalți.
- Care ceilalți? - Habar n-am.
- Haide, Butter! - Unde suntem?
Fără conversații intime.
Suntem foarte fericiți că ați venit.
- Nu-i așa, Florence? - Desigur.
Pot să merg sus acum?
Zece lire până terminăm de mâncat. Și uite,
am terminat supa.
- Ai plătit-o? - Nu e foarte sociabilă.
Florence, rămâi și la felul doi. Nu vrei să le cunoști pe fete?
Incredibil!
Unde e tatăl lor?
Trebuia să mă aștept la asta.
Nu face nimic.
A murit
acum cinci ani, într-un accident.
- Ce accident? - Ajunge, Florence!
Scuze de întârziere.
- Grayson! - Nu-i pare rău. Minte.
În sfârșit!
Bună! Sunt Grayson.
Liv.
Eu sunt Mia. Îmi pare bine.
Bună!
Tare.
Poftă bună!
Veți locui aici de acum înainte?
- Ca o familie cârpită? - Da.
Să ciocnim pentru noi începuturi!
Să ciocnim pentru înlocuirea tatei!
Nu vrea nimeni să-i ia locul.
Dar avem dreptul să fim fericite.
De asta ne-ai târât în câte o țară în fiecare an?
Îmi pare rău că ai învățat cinci limbi.
Îmi pare rău că n-am chef să mă joc de-a familia cu niște străini.
Vă dau o lună. Mai mult nu rezistă.
Accept provocarea.
Mii de scuze!
- Florence, te rog, arată-i... - Nu.
- Îmi pare rău! - N-am nevoie de ajutor.
Tare rău îmi pare.
Nu-i nimic.
Baia e la etaj.
O, nu! A căzut pe covor.
Nu-l lăsa pe Butter să lingă!
Anabel n-a plecat degeaba.
Nu știm dacă putem găsi altă fecioară.
Stai așa.
- Ăla e puloverul meu. - E foarte fain.
E prea periculos. De ce facem asta?
Nu sunt fecioare. Cel puțin, Anabel nu era fecioară.
Bine. Mai încerc o dată și cu asta basta. Pa!
Urăsc cartea asta.
Astăzi, vom pregăti niște bunătăți speciale pentru Crăciun.
Prăjitură tăvălită!
Exact. Și vă voi arăta cum se face.
Încercăm?
- E nucă-de-cocos. - Nucă-de-cocos.
- Da. - Bureți pe care-i tai în două.
- Și apoi în pătrate. - Da.
- L-am visat mult. - Da?
Ce visezi?
Visele sunt ca înregistrarea asta.
Facem prăjitură tăvălită.
Dar suntem într-o superbă casă roșie.
Un fel de cabană.
- Sunt și eu acolo? - Bineînțeles că ești.
Tu și tata faceți mizerie, ca de obicei.
Aș vrea să mai pot vorbi cu el.
Doar o dată.
Să-i spun că-mi pare rău.
Știe asta.
Poftim! Îți dau ceasul tatei noaptea asta.
Salută-l din partea mea.
Nu poți saluta pe cineva în vis.
N-ai de unde să știi.
O să-l salut din partea ta.
Merg să aduc ceva de băut.
DESCHIS
Grayson.
Noroc că strămoșii lui Anabel n-au vrut
să li se împrăștie cenușa în Marea Nordului.
- Au ales tocmai cimitirul Highgate. - Nici măcar nu e sinistru.
Ba este. Uită-te la asta!
- Bună, Henry! Salut, Gray! - Bună, Jas!
Bună, Arthie!
Locul familiei Scott.
Poate ar trebui să așteptăm. Ești sigur? Toate arată exact la fel.
- Bine. Liniștește-te! - Toate arată sinistru pe întuneric.
Cică trebuie să facem un cerc
și să ridicăm mâinile.
Haide, Gray!
Nu, chiar nu pot. Mă simt ridicol.
- Ridică mâinile, Gray! - Te rog, trebuie să facem asta.
Arată-ne cine o va înlocui pe Anabel Scott până la Halloween.
Arată-ne...
- Ce-i asta? - Rahat!
Previzibil, nu?
Ea cine e?
Rahat!
- Cine este, Gray? - O fată!
Bună!
- Nu mă-nnebuni! - E noua mea soră vitregă.
Foarte ciudat.
Noua ta soră vitregă?
- Da, una dintre ele. - Nu te-am urmărit.
De ce te holbezi așa?
Pare de treabă.
Tu pari... foarte ciudat.
Îți place de ea?
Nu. Suntem aproape...
rude.
Mama ei se culcă cu tatăl meu.
Dă-mi să văd și aia!
De ce o visez?
- Parcă subconștientul meu... - Ea este.
Ea este aleasa.
Aleasă pentru ce?
- Nu-i adevărat, nu e aleasa. - Ba da.
- Nu pot minți. Sunt totalmente sigur. - Asta s-ar numi...
E o coincidență.
Nu există coincidențe, Grayson. Plus de asta, nu poartă puloverul tău?
Oameni buni, sunt aici.
Da, frate. Nu e puloverul tău?
Ba da. L-a luat din baie.
Eu cred că e drăguță.
Pleacă!
- Ești cam dur. - De ce?
- Nu e reală. - Poate că este.
Poate e visătoare.
- Cum îți explici că e aici? - Rahat!
- O visătoare? Ce? - Iar se întâmplă.
- Ce se întâmplă? - O, nu!
- Rahat! - Să plecăm!
Visul ți se transformă-n coșmar. Să ne întoarcem pe culoarul viselor.
- Nu e ea fecioara. - Unde naiba e ușa?
Ce naiba se întâmplă?
- Bună! - 'Neața!
Nu era o ușă verde aici ieri?
Nu. De ce?
- Le arăți fetelor școala? - Cât dai?
Nu te plătesc pentru tot acum.
Atunci ne mutăm înapoi la Paris, să stăm cu mama, nu cu ele?
Atunci, adio marele tur. Nu sunt ghid turistic.
- Grayson! - Nu merg, sunt bolnav.
Ține tu ceasul tatei azi.
- Urăsc prima zi de școală. - Eu urăsc ultima zi.
Cred că e bine aici.
O să fie bine.
În fine. Nu știu ce-a fost asta. Daisy?
- Da? - Condu-o tu!
Unde să mă ducă?
În temniță.
Glumeam. Îți fac turul școlii.
Bine.
Baftă!
Mă numesc Persephone Porter-Peregrin. Sunt reprezentanta elevilor.
Tare! Felicitări!
Dar știi ce? Spune-mi Persy!
Scuze! Votați-mă iar!
De unde să începem?
Cantină sau coridoare? Sau...
Biblioteca! Cunoscută și sub numele de „centrul mozolelii”.
Mi s-au prezentat șapte școli în cinci ani.
Îmi dai doar numărul vestiarului?
Desigur! E chiar aici.
Iar asta e cheia ta.
E blestemat.
Poftim?
Vestiarul. Se zice că e blestemat.
I-a aparținut lui Anabel Scott.
- Anabel Scott? - Da.
- Ciudat! - De ce?
Am senzația că am mai auzit numele ăsta.
E posibil.
Ea este.
A murit?
Nu, doar a dispărut.
Nimeni nu știe unde e, nici măcar cei mai buni prieteni ai ei,
Arthur, Jasper, Henry, pe care o să-i adori.
- E acolo. - Asta dacă-ți plac băieții.
- Ea este. - Îți plac?
Nu se poate!
Hei, unde pleci?
Jasper, fii atent acolo!
- A dispărut. - Dumnezeule!
- Ești sigur că era ea? - Nu putea ajunge departe.
Să mergem acasă la Grey!
Asta trebuie să facem. O găsim iar.
Știu că ai încurcat treaba.
Ai visat vreodată pe cineva, ca apoi să-l vezi în realitate?
- Te-ai îndrăgostit. O, Doamne... - Nu.
- Știam eu! - Nu-i adevărat.
Calmează-te! Spuneam și eu așa.
Dacă ai visat pe cineva, iar apoi l-ai văzut în realitate...
CIMITIRUL HIGHGATE 271
- ... e persoana visurilor tale. - Cimitirul Highgate.
- N-ai procesat încă... - Pe curând!
Liv, ce faci? Nu ăsta e autobuzul!
E cel din visul meu.
Familia Scott...
FAMILIA SCOTT
Asta am visat.
E imposibil.
VISELE PAR REALE
VEI AVEA UN VIS LUCID LA NOAPTE? GHIDUL VISELOR LUCIDE
Visele lucide.
E abilitatea de a ști că visezi în timp ce visezi
și de a prelua controlul asupra viselor.
Pasul unu: fă un test al realității.
Privește-ți mâna. Arată diferit?
Îți poți număra degetele? S-a schimbat ceva?
Dacă da, ai putea visa. Dar ăsta e un exemplu evident.
Dacă sapi mai adânc, e mai complicat.
Unu, doi, trei, patru, cinci...
Unu, doi, trei, patru, cinci.
Să o atacăm cu toții? Nu știu, e ciudat.
Ea e aleasa.
- E aleasa ta. - Poftim?
Vrea să fie singur cu ea.
Cu cine altcineva vrei să fii la cimitir?
A fost subtil.
Gura!
Rahat!
- Ce faceți? - Trebuie s-o inviți.
Nu.
- Grayson, nu mai e prea mult timp. - Nu vreau s-o implicăm pe Liv.
Bună...
Amicul meu, Arthur, dă o petrecere de Halloween în weekend.
Da. Toată lumea va veni.
Uau! Mai puțin eu.
De ce? Nu poate fi așa de înfricoșător ca în cimitir.
Ce cimitir?
Cel în care ați îngropat-o pe Anabel?
Te rog! Nu am îngropat-o.
Am ciopârțit-o mărunt și am dat-o la pescăruși.
Doamne! Arthur glumește.
Nu am costumație. Așa că...
Îți vine bine puloverul lui Grayson.
Da. Îmi vreau puloverul înapoi.
E foarte comod.
Tocmai de asta-l vreau înapoi.
Bine, imediat.
- Vezi? N-a fost greu. - Nu a spus că vine.
Haide, Harry! Nu ne va invita în grădină.
Ciudatule!
Sunteți idioți!
Dacă nu-ți poți număra degetele, e un vis.
Asta nu se deschide?
Butter.
Tată?
Mia, tu chiar îl visezi.
Nu poți intra acolo.
Ești Anabel.
Corect!
Nu voiam să intru acolo.
Bineînțeles că nu.
E privat.
Ce vrei tu e după ușa aia.
Nu trebuie decât să mergi la petrecerea lui Arthur ca să-ți revezi tatăl.
Butter!
Am nevoie de costumație.
Nu prea-ți place să porți propriile haine.
Arăt grozav. Nu crezi?
Ba da. A fost ținuta mea la absolvirea școlii primare.
- De data asta, mi-o dai înapoi. - Uau! Asta e casa lui Arthur?
Da, Arthur e bogat.
Hei, te-ai tuns!
L-am ras.
- Aduc ceva de băut. Nu vorbi cu băieții! - Am înțeles, frate.
Hei, marinarule!
Hei, Henry!
- Arăți minunat. - Mersi!
Tu arăți ca un psihopat.
Mersi! Nici măcar nu știam că e Halloweenul. S-a potrivit perfect.
Da? Unde e drujba?
Am lăsat-o în ultima victimă.
Unde e făcută poza?
În casa bunicii lui Anabel, în Spania.
Am fost acolo primăvara trecută.
Acolo e acum?
Sincer să fiu, nu știu.
- Liv! - Arthur.
Mă bucur că ai venit.
- Ești pregătită? - Sigur. Pregătită pentru ce?
Vino! Nu te omorâm.
Ce mă-sa e asta?
- E medicinal, pentru migrena mea. - Da?
- Da. - Mai bine bea niște apă!
Ce căcat?
- Scuze, am avut probleme cu vara mea. - Te urăsc. Unde a dispărut?
Persephone e vara ta?
Îi e ca o soră.
Bine. Revin.
- Frumos! Suntem o trupă acum? - Ai vrea tu!
E studioul părinților mei. Nu atinge nimic!
- Ai auzit vreodată de Cartea viselor? - Nu.
Hei, deschideți ușa!
O să se enerveze.
- Sunteți niște dobitoci! - Și noi te iubim.
Am spus că nu vreau să o implicăm pe Liv în asta.
Poate că eu nu vreau să am de-a face cu clubul vostru de băieței.
Bine. E perfect. Atunci, hai acasă!
Nu! E deja implicată. E visătoare.
Cum?
Cum e posibil așa ceva?
- Nu știu. - Nu mai există alt exemplar, nu?
Nu cred.
Anul trecut, de Sânziene, Anabel ne-a arătat Cartea viselor.
- E în familia ei de generații. - Pot s-o văd?
Pentru a-i dezlănțui magia, patru bărbați și o fecioară...
- O „fecioară”? Pe bune? - Nu o virgină.
Asta vrea cartea.
- E o carte cam sexistă. - Așa este.
Patru bărbați și o fecioară trebuie să încheie jocurile.
Ritualurile, dacă vreți.
Am încheiat deja primul ritual de inițiere.
Am devenit visători.
Suntem...
capabili să intrăm în visele altora.
Fără Anabel, avem nevoie de altă fecioară.
De ce a dispărut?
- A rupt comunicarea cu noi. - Firește.
- I-a dat papucii. - Gura!
Tu să-ți ții gura!
- Bine. - Nu-i spune totul!
„Când Sânzienele vor veni, cea mai mare dorință ți se va îndeplini.”
Vorbiți serios? E o glumă?
Haideți, băieți! Voi ați scris asta?
Da, e o tâmpenie.
E o glumă?
Uite ce e, nu știm cum se face sau dacă e doar un joc.
Cum spunea Jas, ești visătoare. Haide să oficializăm lucrurile.
Așadar, ce zici?
Liv, nu e musai să faci asta.
E suficient de mare să decidă singură.
Ce zici, Silver? Te bagi?
Bine. Dați-i drumul!
Ați promis că nu mă omorâți.
Relaxează-te! Avem nevoie doar de puțin sânge.
Fie!
Urăsc sângele! Mi se face rău.
- Să faci bine să nu leșini iar! - Ce? N-am leșinat niciodată.
Bine. Ritualul spune
că trebuie să ne scriem visele pe o bucată de hârtie și să o ardem.
- Care e șmecheria? - Nu e nicio șmecherie.
E întotdeauna o șmecherie.
- Dă-mi pixul! - Te rog.
Jasper e primul.
Bun. Mulțumesc.
Ce-mi doresc cu adevărat
e să devin jucător profesionist de baschet.
- Frumos! - Ce surpriză!
Ești deja campion, Jazzy.
Grayson.
Îmi doresc
să fiu reprezentantul elevilor.
E o dorință frumoasă.
- Gray, reprezentatul elevilor? - Baftă!
Aș vrea să fiu iar cu Anabel.
Trist...
Henry, tu urmezi.
Eu îmi doresc...
Nu-i treaba voastră.
Pe bune?
Liv?
Îmi doresc...
să pot vorbi din nou cu tata.
Aici erai.
Te văd în vis.
Fir-ar!
Îl invit pe scenă pe noul nostru reprezentant, Grayson!
Vă mulțumesc!
Mulțumesc!
- Nu victoria e importantă... - Firește că asta visează.
Important e să lupți pentru visele tale. Voi mi le-ați îndeplinit.
Vă mulțumesc! Vă iubesc!
Tare de tot!
Va deveni viral.
Îmi pare rău.
Liv!
- Vino cu mine! - Îmi pare rău.
Haide, până nu se duce naibii totul!
- Ce ciudat a fost! - A fost cât pe-aci.
Ce naiba e, de fapt, locul ăsta?
Noi îl numim „coridorul viselor”.
Aici se conectează toate visele. Fiecare are ușa lui.
Putem intra pe ușă doar dacă purtăm ceva ce-i aparține celui care visează?
Da. Așa-numitele „ancore”.
De ce „ancore”? De ce nu „chei”? Cheile descuie ușile.
- Bine că ești tu deșteaptă! - Al cui vis e ăsta?
Poate că tu mă visezi pe mine.
Sau tu mă visezi pe mine.
- Trezește-te, Liv! - Ce este?
- Liv, trezește-te! - Ce este?
- Liv, nu poți face asta. - Ce să fac?
- Visele sunt private. Ai înțeles? - Da.
Dacă vrei să faci asta, trebuie să respecți niște reguli.
Dar nu mi-a spus nimeni de nicio regulă.
Îți spun eu acum. Ascultă!
Prima regulă este să nu-ți bagi nasul în visele prietenilor.
- Să nu mai faci asta! - Bine.
Dă-le jos!
- Ce? - Dă-ți jos hainele mele!
Bine.
Nu te atinge de lucrurile mele!
Am priceput.
VIZIONARE ECLIPSĂ DE LUNĂ MAI SUNT TREI ZILE
Ești bine?
VOTAȚI-O PE PERSY
Nu ai auzit?
Nu.
Când a fost asta?
Acum o oră.
Și-a rupt mâna. Nu mai joacă sezonul ăsta.
Poate îi e gata cariera.
Ce coșmar! Votează-mă!
Noaptea asta, intru în visul tău.
Bună, Henry! Ce surpriză să te văd aici!
Asta?
Da... Mersi! Mereu dorm în...
În haine de zi, ca o nebună.
Bine. Taci și culcă-te!
Mia, unde ești?
Iar îți bagi nasul?
Te-ai îmbrăcat frumos special?
Nu. Tu?
- Ce? Asta? - Da.
Nu.
- Să-ți arăt ceva! - Bine.
Fii fetiță când dorm eu!
Ăsta e visul tău?
Da. Ce m-a dat de gol?
Nu, e al surorii mele, Amy.
- Seamănă cu tine. - Apa asta de la robinet e delicioasă.
E ciocolată caldă, prostuțo!
- Avem voie ciocolată caldă? - Da.
Dar să nu-i spui vrăjitoarei.
- Promit. - Cine e bățul de acadea? Tatăl tău?
Nu, eu sunt.
Eu i l-am făcut.
Nu port papion de felul meu, dar Amy și-a dorit să fiu elegant. Deci...
Ce este?
- Ești simpatic. - Și tu ești simpatică.
Care dintre voi, copii tâmpiți, ați lăsat împrăștiate piesele LEGO?
- Se transformă în coșmar. - Poftim?
- Unde e ușa? - Fir-ar să fie!
- Mai putem ieși altcumva. - Cum?
Învârte-te! Ca și cum ai dansa.
Te întorci încet în vis și ajungi într-un alt loc.
- Bine. Acum ce facem? - Acum sărim.
Poftim?
Nu! Glumești? E prea sus.
Nu vrei să știi, dar vei afla.
Nici vorbă! Nu!
E doar un alt mod de a ieși din vis. Te trezești înainte să ajungi jos.
Nu fac asta.
Rămâi aici cu dementa de mama?
Să nu îndrăznești!
Unu, doi, trei, patru, cinci, șase, șapte...
Ce numeri?
Și de ce naiba ești încălțată?
Îmi era frig.
E prea mult pentru mine acum. Noapte bună, Liv!
Toți sunt nebuni aici.
Eclipsa de lună e în două zile. Da.
- Pe curând! - Pa!
Iubitul tău?
- Bună! - Salut!
Azi-noapte...
N-a fost nimic.
Cum adică nimic?
Am sărit de pe o casă de păpuși gigantică.
Era să rămânem blocați în visul surorii tale.
E în regulă, Liv. Las-o baltă!
Pentru petrecerea de după alegeri, m-am gândit
să mergem cu alți câțiva oameni în locul meu preferat.
Știu, te-am pus pe listă. Acum urează-mi noroc, da?
La ce?
La alegerile reprezentantului. Încep în zece minute.
Baftă!
- Vi s-a îndeplinit vreo dorință? - Nu.
Stai liniștit!
N-ai nevoie de magie să o întreci.
Nu te enerva!
Cum arăt?
Ca un suplinitor.
Nu-i adevărat. Uită-te la mine!
Îmi amintește de dna Middles. O mai știi?
Arăți senzațional.
Sigur sunteți nerăbdători să vă întoarceți la ore, așa că mă grăbesc.
Au fost numărate voturile.
Iar câștigătorul...
este Grayson.
Vino aici să ne spui câteva cuvinte!
Vă mulțumesc! Vă spun doar că nu victoria e importantă.
Important e să lupți pentru visele tale, să nu renunți niciodată.
Iar noi visăm împreună de multă vreme.
Voi mi-ați îndeplinit visul. Mulțumesc frumos!
Mulțumesc!
Mersi! Vă iubesc.
Te iubim, Grayson.
Nu!
Cine mama mă-sii a făcut asta? Cine a fost?
Oprește-te!
Ce căcat?
Să-mi trag una! E nasol.
Este, literalmente, cel mai mare coșmar.
Nu pot să cred că a fost real!
Dar ți s-a îndeplinit visul.
Are dreptate. Chiar ai câștigat.
Doamne!
Ce naiba?
Cine mama mă-sii a făcut asta?
Mi-am rupt complet mâna. Cariera mea s-a terminat.
E cel mai mare coșmar al meu.
Vă mulțumesc. Pace vouă!
- Nu, dorm. - Grayson?
Atunci, de ce mai bați?
E un nou obicei prost.
Era puțin probabil să i se adeverească coșmarul lui Jasper.
Iar șansele ca al tău se adeverească erau una la un milion.
- Una la un miliard? - Ce vrei să spui?
Grayson, presimt că se va întâmpla ceva rău.
De ce? Ce vrei să spui?
Trebuie să ne uităm iar în carte.
Poate mai aflăm ceva.
Sper că merită.
- Despre ce e vorba? - E despre carte.
- Ce cauți? - Șmecheria.
Nu scrie nimic în carte.
Ei bine, scrie acum.
- Poftim? - Ce?
- Uitați! - Asta nu era aici.
Știu. Uitați!
„Dedicarea ta va fi îndeajuns
„Vei vedea când de somn vei fi cuprins.”
„De somn cuprins.”
Vezi șmecheria doar când visezi.
”Îți vei trăi aievea toate visele, dar și coșmarurile.
”Toți va trebui să plătiți.”
Urăsc cartea asta!
- Dacă ne ascultă? - Nu cred că mă aude.
Are puterea să facă să dispară lucruri.
Cinci oameni, cinci coșmaruri.
Al tău a devenit realitate.
- Și al tău. - Mai că uitasem.
E trecut de miezul nopții. Poate fi oricare acum.
Jasper și-a ars primul hârtia.
Grayson a fost al doilea.
- Cine urmează, după tiparul ăsta? - Eu.
Eu urmez.
Care ți-e cel mai mare coșmar?
Bine...
Al meu e să mă înec sub gheață.
Rahat!
- Dumnezeule! - Ce coșmar bolnav!
- Care e al tău? - Al meu să-mi pierd toți dinții.
- Prostii! - Lasă vrăjeala!
Absolut toată lumea are coșmarul ăsta.
Uitați-vă la ușa lui Persephone!
Nu!
- Ce e asta? - Cred că se dizolvă.
S-a mai întâmplat asta?
- Nu! - Ați mai văzut așa ceva?
Se întâmplă.
- Ce este? - Arthur, ce se întâmplă?
Arthur!
- Din cauza mea se droghează Persephone. - Poftim?
Coșmarul meu e că ia o supradoză și moare.
- Căcat! - Mama mă-sii!
Îmi pare rău, n-am putut...
- Nu! - Ușa Persephonei.
Ce facem acum?
Trebuie s-o găsim. Acum.
Cred că știu unde este.
Persephone!
- Persephone! - Nu o interesezi.
Cară-te!
Bine.
Persephone!
Hei, Persephone!
Hei!
Nu respiră!
Sunați la salvare! Acum!
Persephone!
Liv! Ești bine? Ce se întâmplă?
E moartă la baie.
Liv!
Da, a murit de supradoză.
Poftim?
„Liv Silver.”
Pari moartă de oboseală.
S-ar putea chiar să mor.
Apropo, am citit despre tatăl tău.
A fost prins sub gheață acum cinci ani. Mă întreb ce l-a omorât mai întâi.
Frigul?
Sau lipsa de oxigen? Erai cu el în ziua aia?
Ce e? Sunt doar curioasă.
- Ești bolnavă. - N-am nicio problemă cu tine.
Haide, Butter! Bravo! Liv?
Unde ai fost toată noaptea? Am fost îngrijorată.
Da, Butter.
Ai primit ceva.
Ai plâns?
Liv, ce se întâmplă?
A murit Persephone, colega noastră.
Poftim?
Simt că e numai vina mea. Iarăși.
Nu. Vino aici!
Nu a fost vina ta.
Totul va fi bine.
Știu că acum durerea pare inimaginabilă.
Persephone ne-a inspirat mereu cu entuziasmul ei.
- Puterea ei... - Nu se poate.
... de a merge mai departe.
Trebuie să existe o cale să stopăm asta.
În următoarele săptămâni, luni, iubiți-vă, sprijiniți-vă unii pe alții.
De la o zi la alta, va deveni mai ușor.
Bine, atunci... Ne va ajuta să reușim? Nu știu.
- Cine e? - Nu pot jupui un pui, Jas.
- E, de fapt, magie neagră? - E ca sărurile de baie, dar...
Când iei un mănunchi de salvie și împrăștii fumul cu o pană sau...
„Scapă de energia negativă, entitățile negative,
„spiritele malefice și efectele lor neplăcute.”
Fumul nu ne va ajuta să rupem blestemul.
- Ne trebuie un exorcist. - Băieți, lipsește ceva aici.
În carte?
Da.
Uitați, e evident că lipsește o pagină.
„Coșmarul a-l inversa, ai două căi prin care de blestem poți scăpa.”
- Și lipsește. Cine ar face așa ceva? - Cine a făcut asta?
- Anabel. - Poftim?
- E în viață? - Firește.
Știi unde e?
Anabel a petrecut mult timp în vise, le prefera vieții reale.
Așa. Și?
Deja nu mai știa să distingă între vis și realitate.
- Ce vrei să spui? - A încercat să sară de pe un pod.
De ce ar face asta?
- Credea că asta o s-o trezească. - De ce ne spui asta acum?
- Din fericire, a dat greș. - Din fericire.
- Dumnezeule! - Acum, se recuperează în ospiciu.
Perfect. Unde este?
- În ce spital? - Am promis să nu spun.
Nici măcar nouă?
Ești mândru de secretul tău de căcat?
ADEVĂR
Ți-am spus că e o idee proastă.
Dacă știi unde e Anabel, iar ea știe unde e pagina lipsă, avem nevoie de ea.
Doar așa putem rezolva...
Noi nu facem nimic. Fac eu.
- Venim cu tine! - Ba nu veniți!
- Nu putem avea încredere în tine. - O cunosc cel mai bine pe Anabel.
- Nu te cunoaște, nu va vorbi cu tine. - Ai fi surprins.
Ce vrei să spui cu asta?
Nimic.
Du-te! Ce mai aștepți?
Există ore de vizită. Mă duc atunci.
Da, perfect!
Hai să stăm aiurea și să pierdem timpul!
Tu pricepi că dacă nu facem asta, o să mor?
Nu sunt idiot. Firește că știu.
Măcar vrei să scăpăm de blestem?
Chiar vorbești serios?
Vară-mea e moartă, neno...
- Hei, ia vezi! - Ce, e iubita ta?
- Nu-i vina ei că vara ta se droga. - Ești nebun?
- Mai zi o dată! - Gata!
- Dacă știai cum să respiri... - Îmi pare rău!
Nu mă atinge!
Sunt turistă germană.
Mi-ați putea spune dacă Anabel Scott e în spitalul dv.?
- Nu pot. Sunt informații clasificate. - Înțeleg.
Chiar aș vrea s-o văd. Chiar nu se poate să o vizitez?
Îmi pare rău, dră. Va trebui să reveniți.
Dar dacă vin doar două minute,
jur, doar două minute, și gata, plec, promit.
Regret că nu v-am putut fi de ajutor.
„Poartă asta diseară dacă vrei să afli mai multe” - A
Anabel...
Salut!
Te duc undeva?
Nu, mersi. Vreau să fiu singură.
Dar dacă eu nu vreau?
E seara mea, Liv.
Așa. Și?
Coșmarul tău cel mai urât este să-ți pierzi dinții.
Fă o programare la dentist!
Am mințit.
Te rog!
Vino cu mine și-ți voi spune adevărul.
Bine.
Urcă!
- Stai bine? - Da.
Am ajuns.
- Doarme bunica la etaj. - Am înțeles.
Casa de păpuși.
Ce nebunie!
Foarte tare!
Ăsta ești tu?
Da.
E tare dulce.
Asta e... ea?
Da.
Mama mea.
Vrăjitoarea lui Amy, da.
Bunica are custodia lui Amy.
Are mai multă grijă de ea decât a avut mama.
O iubesc...
când e trează, însă...
Când nu e, este...
Să-i facă rău lui Amy
e un adevărat coșmar.
Cel mai mare, să fiu exact.
Ăsta e motivul pentru care trebuie să o protejez noaptea asta.
O urăsc pe mama,
uneori.
Exact ăsta
a fost ultimul lucru pe care i l-am zis tatei înainte să moară.
Îmi pare rău.
Am început să mă cert aiurea cu tata.
Am fugit pe lac.
Îmi amintesc zgomotul gheții când se crăpa.
Apoi, s-a făcut brusc întuneric și nu-mi mai simțeam corpul.
Eram prinsă sub gheață.
Apoi, tata m-a prins de mână și m-a tras afară.
După care am auzit iar cum se crapă gheața.
Și tata a dispărut brusc.
Nu e vina ta.
N-aveai de unde să știi.
Hei, Liv!
- Ești bine? - Da. Verificam dacă e real.
Liv!
Apropie-te!
Ia mâna!
Ia-o!
Nu te așteptai la asta?
Te înțeleg. Urăsc visul ăsta.
Și nu-l poți schimba?
Nu pot. M-au sedat.
Mersi de invitație.
Ți-a spus Arthur de pagina lipsă?
Arthur știe unde e pagina.
Am citit despre șmecherie,
despre coșmarurile din coridorul viselor.
Am încercat să-l fac să se răzgândească. N-a vrut.
A rupt ultima pagină, ca să nu văd cum se inversează.
Uau!
Da.
A făcut să pară că mi-am pierdut simțul realității. Nu m-a crezut nimeni.
Cică sunt o fată fragilă emoțional.
Sau să spun „fecioară”?
Da, e foarte sexist.
De fapt, înseamnă „sânge inocent”, nu „virgină”.
Arthur știa de coșmaruri.
Știa ce i se va întâmpla lui Persephone.
Dar a făcut-o oricum.
Da.
Dar de ce ar face asta?
Nu știu. Trebuie să afli.
Nu-mi va spune.
Nu conștient.
Vrei să zici că...
Repede, că te trezești. Găsește pagina, nu spune nimănui!
Nu știm cine mai e părtaș la asta.
E cineva?
Vezi barca lui Arthur.
Liv?
Mamă! Hei!
Ți-am spus!
- Fă-o pentru mine! - Las-o!
- Scoate-o pe nenorocită din casa mea! - Cară-te!
Ești bine?
Amy?
Nu! Amy!
Amy?
- Trebuie să sun la poliție. - Nu!
- Ce este? - Anabel a spus...
Anabel?
- Ți-ai găsit să vorbești despre ea acum? - Da.
Sora mea a fost răpită! Anabel e țicnită, nu pricepi?
- De asta e la spitalul Winterhouse. - Winterhouse?
- Ce e? - De când știi asta?
Mi-a spus Arthur. Nu trebuia să spună nimănui. Nu-i treaba ta.
Bine.
- Ce altceva mai știi? - Poftim?
Voi doi puneți ceva la cale?
Începi să te comporți ca o nebună.
- Ca Anabel, nu-i așa? - Nu am timp de asta acum.
Dacă n-ai de gând să mă ajuți, pleacă!
Trebuia să ne ajutăm unul pe altul.
Bună, Grayson!
Coșmarul lui Henry s-a adeverit.
Cel adevărat, nu cel cu dinții.
Doar eu am rămas.
Ai ancoră la visele lui Arthur?
O poți aduce la școală? Îți explic mai târziu.
VIZIONARE ECLIPSĂ TOTALĂ DE LUNĂ ASTĂ-SEARĂ
Bună, Liv! Vii azi?
Vine toată școala. Organizăm o vizionare publică.
E eclipsă totală de lună.
Știu.
Nu știu dacă ajung.
Haide! Ne vom distra.
Ești în regulă, Liv?
Liv, ți-am spus. Nu fac asta.
Nu intri în visul unui prieten
- ... fără ca el să știe... - Nu putem să ne deconspirăm.
Pleacă de-aici!
Cară-te!
- Ce bou! - Terminați, băieți!
Arthur a zis că Anabel nu știe nimic despre pagină.
Bineînțeles că a zis asta.
Arthur e prietenul meu. Te plac mult,
însă ne cunoaștem de puțin timp.
Așa că, spune-mi, te rog, despre ce este vorba?
Nu știu dacă pot avea încredere deplină în voi.
Fix așa. Vezi, Grayson? Așa stă treaba.
Vrem să te ajutăm. Trebuie doar să știm ce pui la cale.
- Nu am nevoie de voi. - Poftim?
- Nu am nevoie de nimeni. - Unde pleci?
Stai!
Nu vă dați jos ochelarii de protecție!
CE SE ÎNTÂMPLĂ ÎN SPATELE UȘILOR ÎNCHISE?
Prinde-ți părul la spate, te rog!
Ce faci?
Ce cauți aici, Silver?
Ai aflat ceva?
A refuzat să mă vadă.
- Începi să mă calci pe nervi. - Îmi pare rău.
Doamne sfinte!
Bine.
Nu pot să cred că fac asta.
Așa.
Da!
Unde ești?
„Sacrificarea fecioarei.
”Când va fi eclipsă de lună, când toți au plătit prețul,
„vei face sacrificiul final.
„Ucide fecioara în vis când treci și vei fi visător pe veci.
„Dar dacă fecioara se întoarce, distruge cartea pe tărâmul visătorului,
„ușile se închid, distrugând blestemul și coșmarurile vor fi inversate.”
Liv!
Ce căcat faci acolo?
Liv, întoarce-te!
Tâmpita naibii!
Mama mă-sii!
Deschide-te!
Arthur vrea să sacrifice fecioara în noaptea eclipsei,
să intre în visele tuturor oamenilor de pretutindeni, pe vecie.
E o nebunie! Nu putem să-l lăsăm să facă asta.
Nu va putea face asta dacă fecioara distruge cartea.
Mă trezesc și o aduc.
Nu știm despre care fecioară e vorba. De mine sau de tine?
- Ai dreptate. - Trebuie s-o facem împreună.
Liv?
Liv!
Trezește-te! Liv!
- Ce naiba? - Ești real?
Ești penibilă!
Trimite-i mesaj...
- Grayson! - Ce e?
- Poate părea o nebunie... - Ce?
Am citit pagina lipsă în visul lui Arthur.
Cum ai intrat în visul lui?
Ascultă-mă!
- Ce e? - Asta e dovada încrederii în tine.
Bine.
Dacă fecioara distruge cartea în timpul eclipsei, astă-seară,
toate coșmarurile se inversează.
Ăsta e un lucru bun.
- Da. - Ne trebuie doar cartea.
- Desigur, o ai deja. - Da. Și am nevoie de mașina ta.
- Nu știi să conduci. - De asta am nevoie de tine.
Să mergem! Hai!
Hai să văd dacă am înțeles bine.
- O răpim pe Anabel din ospiciu... - Corect.
... ca fecioarele să distrugă cartea și să inverseze coșmarurile.
- Da. - Ăsta e planul?
- Pe scurt. - Am înțeles.
- Nu poți merge mai repede? - Nu, nu pot.
- Nu opri motorul! - Ce? Nu...
Liv, vin cu tine!
Fie! Rămân aici.
Scuzați-vă, domnișoară. Vă ajut cu ceva?
Orele de vizită s-au terminat.
Da. Sunt, de fapt, noul doctor, de la Berlin.
- Cum vă numiți? - Dr. Franka Stein.
Frankenstein?
Și presupun că ați venit să-l vedeți pe... Dracula?
Domnișoară, aici avem oameni bolnavi. Vă rog să plecați.
Fie!
Trebuie să iau un pacient.
Altminteri, voi fi sacrificată într-un ritual sângeros
și mi se va adeveri cel mai urât coșmar.
Am înțeles. Așteptați, vă chem un medic.
Luați loc acolo, vă rog.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Anabel...
- Te-am găsit! - O, Doamne!
Ești eroina mea.
Trebuie să ne grăbim.
Arată-mi cartea!
- Bea ceva! - Mersi!
Haide!
Căcat! Ei ce caută aici?
Și-a dat seama de tot.
Ți-am spus să n-ai încredere-n ei.
- Dacă evadează amândouă s-a terminat. - Știu asta.
Trebuie să plecăm de aici.
Ieșim prin spate.
Să încercăm mașina lui Arthur!
A lăsat cheile.
- Acum, clar, o să ne omoare pe amândouă. - Poate.
Liv!
Pornește!
Anabel?
Anabel!
O, Doamne! Grayson!
Oprește mașina!
Anabel, încetinește! O să murim.
Nu amândouă. Doar tu.
Poftim?
Trebuie să mori azi. Îmi pare rău.
Suntem într-un vis?
Mai precis, în visul tău.
- Când am adormit? - Acum ceva vreme.
Te-am sedat când ai intrat în camera mea.
Apa! Ești o javră!
Vorbește frumos!
- Ai ascuns pagina în visul lui Arthur... - Ți-a luat ceva.
Nu trebuia decât să dispar,
pentru ca băieții să înceapă să caute o altă fecioară.
Dacă faci accident, vei muri și tu.
Ba nu. M-ai înlocuit. Tu ești fecioara.
Eu doar mă voi trezi.
Știi ceva? Ești dementă!
Nu! Unde e?
Ce faci, Liv?
Oricum, mori în noaptea asta, trează sau în somn.
E coșmarul tău. Ai uitat?
Mi-ar plăcea să te văd murind.
Știu regulile. Dacă sar în vis,
mă trezesc înainte să ating pământul, nu voi muri.
Da. Dar tu ești fecioara.
Ești sigură că nu vei muri în această noapte specială?
Joci la cacealma.
Dacă chiar nu vrei să sar, asta trebuie să fac.
Uiți ceva.
Ancora mea nu te va ajuta mult când voi fi trează.
Nu e doar a ta.
Dacă nu te dai jos de-acolo,
voi fi nevoită să-ți torturez sora în visele ei, până va muri.
Vrei asta?
Bine, mă dau jos.
- Ajutor! - Liv!
- Grayson! Sunt aici. - Ce s-a întâmplat?
M-a drogat.
Hei! Doamne!
Dumnezeule!
- Ești bine? - Da.
Anabel a spus că intră în visul Miei. Trebuie s-o găsim.
- Le scriu celorlați. - Bine.
De ce ninge? Nu ninge niciodată în perioada asta a anului.
Mi se adeverește coșmarul.
Începe eclipsa.
Haide!
- Va fi bine. - Îi sun pe ceilalți.
- Fir-ar să fie! - Ești bine?
- Arăți ca naiba, dar măcar ești vie. - Da, mersi! Mă străduiesc.
- Haideți! - E o seară specială.
Eclipsa totală de lună este un fenomen rar.
- Durează doar câteva minute. - Mia!
- Ai văzut-o pe Mia? - A urcat pe acoperiș.
Era singură?
Nu. Era cineva cu ea.
Anabel. Să mergem!
Asta e geanta Miei?
- Da. A spus că are nevoie de ajutor... - Mersi.
- Anabel! - Mia!
Mia!
- Nu e aici. - Nu pot fi prea departe.
- O trezesc din vis. - Sunt pe undeva, pe aici.
Trebuie să mă adormi.
E prea periculos. Anabel e nebună.
Am ancora Miei.
E singura cale.
Va fi bine. Dar, dacă nu va fi...
Chiar te plac.
Și eu te plac.
Acum, lasă-mă lată!
Vorbesc serios.
N-am de gând să te lovesc...
Mia.
Mia, unde ești?
Mia, unde e ușa?
Unde e ușa?
Mia!
- Mai vrei frișcă sau marmeladă? - Vreau gem.
Avem o grămadă de chestii de făcut.
- O grămadă. - Excelent!
Nu trebuie să punem marmeladă. E bun.
Bună, Liv!
Bună, scumpo!
Mai ești supărată pe mine, Liv?
Nu.
Deloc.
Bun. Atunci, treci înapoi la treabă!
Tată?
Da. Ce este?
Îmi pare rău.
Liv, nu-i nimic.
Nu-i nimic.
Toate familiile se ceartă uneori.
Da?
E un semn că ne pasă.
Liv,
te iubesc.
Te iubesc, tată.
Știu.
Haide!
Treci înapoi la treabă!
Liv?
Mi-e frig.
Mi-e foarte frig.
Mia!
Mia, trezește-te!
Nu poate. Am sedat-o.
De asta îi îngheață visul.
Vei fi bine.
Visele tale sunt însorite mereu.
Anabel, te rog, încetează!
Vei fi bine.
Mai întâi, trebuie să mori.
Ne vedem pe gheață!
Pa, tată!
Dacă mă sacrific, distrugi cartea și îi dai drumul Miei?
Presupun că, după sacrificarea fecioarei, nu mai am nevoie de carte.
S-a făcut!
Poate, în altă viață, am fi fost prietene.
Trebuie să fie una dintre noi.
Nu e nimic personal.
Nici asta nu e.
Anabel!
Anabel, urmează-mă!
Sari!
Liv?
De ce ai lovit-o așa de tare?
Te-a rugat pe tine și n-ai făcut-o.
Îmi pare rău că n-am putut s-o lovesc cu o țeavă!
Voi ajunge la închisoare.
- Luna... - Îmi pare tare rău.
Eclipsa s-a terminat.
Ești bine?
- Unde e Mia? - Am găsit-o.
- Să mergem! Haideți! - Ușor! Ești bine.
Haideți!
- Mia! - Liv!
E bine, tocmai a verificat. S-a trezit.
- Cum ești? - E puțin confuză, dar e bine.
- E bine? - Unde e Anabel?
- Ești bine? - Anabel.
- Am sunat la salvare. - E bine?
- Mamă! - E bine și Liv. A lovit-o Grayson.
- Uită-te la degetul meu! - Trebuia s-o facă cineva.
Ce era în punciul ăla scârbos?
- Anabel! - Totul a luat-o razna.
Ce s-a întâmplat cu cartea? Uitați!
- Cartea e complet distrusă. - Poftim?
- Uitați! - Unde-a dispărut scrisul?
- Ce nebunie! - Jas?
- Ia să văd! - Ce e?
- Mi se pare mie sau mâna ta s-a vindecat? - Poftim?
- Te doare? - Vai de...
E în regulă. A mers.
Dacă a mers, atunci unde e Persephone?
Cred că a funcționat.
Adio, Anabel!
La ce vă uitați așa?
Persephone!
- Ce chestie! - Lăsați-mă!
Ce naiba?
Sunt flatată, dar nu surprinsă, pentru că sunt populară.
Dar tot nu pricep ce aveți.
- Pe unde ai umblat? - Ce nai...
Arthur, lasă-mă! Dă-mi pace!
M-am uitat la eclipsă. Voi unde ați fost?
Noapte bună, Butter!
- Noapte bună, Liv! - Noapte bună!
E BINE.
Bună dimineața!
- Bună dimineața, scumpa mea! - 'Neața!
- Ești bine? - Foarte bine.
E gata micul-dejun.
Mamă?
Da?
Îmi pare rău că uneori mă port... cum mă port.
Nu e nimic rău în asta.
Cum spunea tata, arăți că îți pasă.
Liv, nu pot să cred că mi-ai copiat costumația.
- E o coincidență. - M-a plătit să-i spun.
- Distracție plăcută! Aveți grijă! - Pa!
Pa!
- Ești doar invidios. - Nu mă atinge! Ești un coșmar.
Știu cum sunt coșmarurile. Crede-mă, nu se compară.
Arăți ca sora malefică a lui Liv și nu-mi displace deloc.
Nu pare să fi trecut un an, nu-i așa?
Da.
Încă nu mi-ai spus care ți-a fost dorința.
Să găsesc pe cineva de care să mă îndrăgostesc.
Cineva ca tine.
Subtitrarea: Andrada Constantinescu
Redactor Robert Ciubotaru