JOULUPUKKIKOULU
Jaha...
Täällä se on.
Siinähän sinä olet, vanha ystävä.
Chateautonttu-du-Pape vuodelta 1897.
Viimeinen pullo.
Mikä tuo on?
Ei... Ei!
Mistä mahtaa olla kyse? - En tiedä.
Ehkä joululoma pidennetään pääsiäiseen. Eläköön loma!
Hän tulee.
Monta vuotta olen ollut tämän koulun rehtori.
Ja joulu, sydänten juhla, on aina ollut minulle tärkein. Aina.
Mutta... Rakkaat ystävät.
Olen tullut siihen tulokseen, että se on ollut virhe.
Joulu ei ole juhlan arvoinen. Se on pimeää ja pelottavaa aikaa.
Siksi minä koulun johtajana allekirjoitin tämän määräyksen.
Joulukuu, 12. kuukausi, on kuten muutkin kuukaudet.
Tästä päivästä lähtien pukkien lakit ovat kiellettyjä.
Ei!
Niistä rangaistaan sakolla tai jopa 30 päivän arestilla.
Et voi! - Hiljaa! Kyllä minä voin.
Joulu on peruttu! - Ei voi olla totta.
Anteeksi! Koskeeko se myös Norjaa? - Kyllä. Teidät kaikki on erotettu.
Tämä on järjetöntä. - Erotettu? Eihän hän voi...
Hiljaa. Kuulitte, mitä rehtori sanoi. Hiljaa!
Hyvää kotimatkaa.
JOULUPUKIN TYTÄR TAIANOMAINEN AIKAKONE
Miten rehtori voi perua joulun? - Olen yhtä järkyttynyt kuin sinä.
Mutta rehtori on rehtori ja päättää sellaisista asioista.
Ei joulu voi olla peruttu vain siksi, että rehtori sai hullun ajatuksen.
Älä enää mieti sitä. Anna aikuisten hoitaa asiat.
En voi olla miettimättä. Se on minun tulevaisuuttani.
Murehdit liikaa.
Olet mielestäsi jo iso tyttö, mutta olet yhä lapsi.
En ole mikään pikkulapsi. Minunkin mielipiteeni on tärkeä.
Nyt riittävät puheet. Pue päällesi. Lähdemme kohta.
Olen vähän allapäin.
Pikku suukko? - Juu.
Oletko huomannut mitään muuta?
Verenpaine on aivan liian korkea, ja silmät ovat jähmettyneet.
Minäpä katson.
Pahalta näyttää. Anna muistitaulut.
Kiitos.
Rehtori.
Kerro, mitä näet tässä.
Ei mitään.
Jopas. Eloisa pikku otus.
Ei myöskään mitään. Kokeillaan tätä. Nami.
Hyi. Hyi!
Mielenkiintoista. Nyt alkaa lämmetä.
Yök!
Sisään. Löytyikö mitään?
Tutkin koko koulun. Löysin tämän kellarista.
Ei, ei, ei! Pankaa se pois!
Luojan tähden, pankaa se pois! - Pane se pois.
Eikö jo pian voi olla tammikuu?
Odottakaa.
Hei, Lucia. - Hei.
Mitä kuuluu? - Miten niin?
Hei, Valdemar. - Hei.
No...
Eikö teidän pidä mennä sisään? - Pitää. Hei.
Muista riisua lakki. Se on kielletty.
Riisunhan minä. - Saat sakon.
Äiti on niin rasittava.
Ho hoi! Tontut, joulutytöt, joulupukit ja kaikki siltä väliltä!
Sirkus on kaupungissa, mutta vain tänä iltana. Sirkus Möbius!
Mystiikkaa, magiaa ja hauskuutta! Ja aikamatkustusta!
Tuletteko sirkukseen illalla? Siellä on upeaa ohjelmaa.
Tulkaa hakemaan elämänne kokemus.
Sirkus Möbius!
Ho ho hoo.
Oikein hyvä. Kaikki yhdessä.
Ho ho hoo. - Uudestaan.
Ho ho hoo.
Ho ho hoo. Vanhimpainneuvostolla on tärkeä tiedotus.
Kriisikokous rehtorin joulun perumisen vuoksi alkaa nyt.
Kokous on vain aikuisille. Ho ho hoo.
Kuulitte itse. Menen kokoukseen, joten saatte vapaatunnin.
Jee!
Etkö aio pihalle?
En. Meidän pitää saada selville, mitä siellä tapahtuu.
Mitä tehdään?
Saat nähdä. Tule.
Meillä on tässä erittäin vakava ilmiö.
Rehtoria vaivaa traumaticum obstructicum.
Se on ollut tukahdutettuna niin pitkään, -
että se nyt tukkii kaiken muun.
Anteeksi, mutta en tajua yhtään mitään puheistasi.
Rehtori ei kykene kestämään todellisuutta. Hän on onneton.
Miksi hän on surullinen?
Hänen menneisyydessään on täytynyt tapahtua jotakin kauheaa.
Jotakin, mikä on niin kauheaa, että se täyttää hänen mielensä.
Tapahtuma on saanut hänet pelkäämään joulua ja perumaan sen.
Pelkäämään joulua?
Ettekö voi parantaa häntä? Antaa jotakin lääkettä tai nallen?
Emme ennen kuin tiedämme, mitä tapahtui.
Tiedämme ainoastaan... Voit kääntää sen.
Riisipuuro palauttaa tuon muiston.
Uskomme, että tuo vanha, risa tonttulakki liittyy asiaan.
Mutta emme tiedä miten.
Teemme luonnollisesti parhaamme.
Mutta parantumisen täytyy jollain tavalla lähteä hänestä itsestään.
Emmekö voi vain mennä jakamaan lahjoja?
Ei käy. Koulun vuodelta 1521 olevan perustuslain 11. pykälän mukaan -
rehtorin päätöstä ei voi uhmata.
Rehtoria voi syrjäyttää, sillä uusi rehtori voidaan nimittää vain, -
jos nykyinen rehtori on allekirjoittanut eroanomuksensa.
Mutta nykyisen rehtorin terveydentila ei salli sitä.
Mitä me teemme? - Sitä me yritämme selvittää.
Toivomme, että rehtori toipuu. - Tule. Pitää löytää Litteramus.
Menneisyyttähän me emme voi muuttaa.
Hän on täällä. Hei, Litteramus. - Olemme etsineet sinua kaikkialta.
Mikset ollut kokouksessa? - Hei, Lucia ja Valdemar.
Puhu neuvoston kanssa. Rehtorin uusi laki pitää perua.
Laki on laki. Sen voi muuttaa vain rehtori.
Lääkärien mukaan rehtorin sairauden syynä on jokin menneisyyden asia.
Se liittyy jotenkin tähän. - Mikä se on?
Sehän on vanha pukin päähine.
Se on kudottu lappilaisesta villasta ja värjätty...
Kirsikkamehullako? - Miten se liittyy rehtoriin?
Muistaakseni hän lopetti joulupukkina olon...
Tanskassa 1897.
Onko rehtori toiminut joulupukkina? - Nuorena lyhyen aikaa.
Hänkö on tuossa kuvassa? - Niin.
Ehkä hän koki joulupukkina jotakin kamalaa.
Katsokaa jouluvuosikirjasta. - Mistä me sen löydämme?
Se on se iso kirja pöydälläni. - Haen sen.
Tämä on kamalaa. Ilman joulua ei tule lahjojakaan.
Ja ilman lahjoja ei kukaan enää usko meihin.
Se on joulupukkikoulun loppu. - Kirja on tässä.
84, 94...
24. joulukuuta 1896.
"Ei mitään erityistä. Joulupukki palasi 03.33."
"Kaikki lahjat jaettu. Pilvetön taivas."
"1897. Kaunis ilta. Miinus kolme astetta."
Hetkinen. Rehtorin allekirjoitus puuttuu. Tässä on merkintä.
"Tanskan joulupukki allekirjoittaa huomenna vatsakivun vuoksi."
"Meni suoraan sänkyyn." Ja hän palasi jo kello 22.19.
On mahdotonta jakaa lahjoja niin lyhyessä ajassa.
Vastaus saattaa piillä siinä.
Silloin tapahtui jotakin vakavaa. Vanhimpainneuvostolle pitää kertoa.
Aikuiset eivät kuuntele lapsia. Meidän täytyy ratkaista tämä.
Hei.
Onko teillä mukavaa? - On.
Mitä kuuluu, Valdemar? - Hyvää.
Mitä sinä haluat? - Tekisitkö pikku palveluksen?
Pikku palveluksen?
Siksi että... Muistatko Baltasarin?
Yhden kolmesta tietäjästä. - En.
Hän sieltä Itämaasta. - Mitä hänestä?
Menemme vierailulle sairaan rehtorin luokse.
Onko hänen tilansa pahentunut? - Ei ole.
Senkö sinä halusit sanoa? - Niin.
Halusin kysyä, voisitko vahtia Baltasarin pientä Elias-poikaa?
Eliastako? - Niin.
Hän on tosi ärsyttävä! - Lucia, älä nyt viitsi.
Olet iso tyttö. Voit vähän auttaa.
Aamulla kutsuit minua pikkulapseksi, mutta nyt olenkin iso.
Mikä minä oikein olen? - Tule mukaan sanomaan hei.
Huomaatko? Aikuiset eivät kuuntele lapsia.
Tule.
Aivan. Hyvä ajatus.
Lucia! Onpa sinusta tullut iso!
Onko hän poikaystäväsi? - Ei.
Ei tietenkään.
Lucia vahtii Eliasta mielellään. - Totta kai.
Hauska kuulla. Eikö olekin, Elias?
Elias! - Elias!
"Kärsitkö sinäkin ohuista hiuksista ja elottomasta parrasta?"
"Kahdeksassa viikossa vahvat joulupukin hiukset ja pitkä parta."
Onko tämä sinun? - En ole nähnyt sitä ennen.
On se sinun. - Pikku hypistelijä.
Sano hei Lucialle. - Et sinä minua määrää.
Anteeksi. Elias haluaa itse määrätä.
Sain loistavan ajatuksen. Lähtisittekö sirkukseen?
Kaikki kolme. - Joo! Tykkään sirkuksesta!
Se on hyvä ajatus. Eikö olekin, Lucia? - On.
Hienoa. Loistavaa.
Katsotaanpa. Tässä pitäisi olla tarpeeksi rahaa.
Kiitos. - Meidänkin täytyy lähteä.
Pitäkää hauskaa.
Ja Elias. Tottelet Luciaa. Onko selvä?
Mitähän rehtorille mahtoi tapahtua jouluaattona 1897?
Mistä te puhutte?
Rehtorista. - Eikö hänestä tullutkin hupsu?
Hän koki jotakin kamalaa monta vuotta sitten.
Siksi hän ei enää pidä joulusta.
Kuinka kauan olette seurustelleet? - Emme me seurustele.
Jos olet hiljaa sirkukseen asti, saat limonadin.
Haen limonadia ja popcornia.
Ottaisin punaista limonadia.
Vau!
Kolme lippua.
Hauskaa iltaa. - Kiitos.
Kiitos.
Mitä pikku vintiö? - Itse olet pikku vintiö.
Hyvät naiset ja herrat! Minulla on suuri kunnia -
toivottaa tervetulleeksi fantastinen veitsenheittäjä Ludmilla Dracul!
Arvoisa yleisö. Aluksi tarvitsisin rohkean katsojan.
Täällä! Ota minut!
Siellä meillä on innokas nuorimies! - Älä, Elias.
Jos liikut, en voi taata mitään.
Huti!
Antakaa hänelle aplodit.
Mitä oikein ajattelit? Lupasin isällesi huolehtia sinusta.
Ei käynyt kuinkaan.
Tervetuloa. Onko sinulla mitään muistikuvaa siitä, kun olit vauva?
Ei. - Se asia korjataan nyt.
Käy istumaan.
Nyt me matkustamme hypnoosin avulla mieleen.
Matkustamme ajassa taaksepäin.
Kuuntele minun ääntäni.
Vain minun ääntäni.
Matkustamme elämässäsi taaksepäin.
Takaisin siihen aikaan, kun olit kaksivuotias.
Knud, kun napsautan sormiani, -
sinä avaat silmäsi, ja olet pikkuinen vauva.
Kolme, kaksi, yksi.
Avaa silmät.
Minulla on syntymäpäivä! - Syntymäpäiväkö? Tänään?
Tänään on Knudin synttärit. Hurraa, hurraa, hurraa.
Kuinka paljon täytät, Knud? - Kaksi vuotta.
Knud... Kuuntele ääntäni.
Vain minun ääntäni.
Noin.
Kun napsautan sormiani, palaat nykyhetkeen.
Mutta muistat edelleen kaikki nuo ihanat muistot.
Kolme, kaksi, yksi.
Tervetuloa takaisin, Knud.
Knud, muistatko jotakin lapsuudestasi?
Muistan. Muistan kaksivuotissyntymäpäiväni.
Mitä himskattia?
Minulla on kakat housussa. - Pari pientä pökälettä. Ei haittaa.
Yhdentekevää. Maailma tarvitsee pökäleitä!
Aplodit Knudille!
Arvoisa yleisö. On illan päänumeron aika.
Maaginen aikakone.
Kukaan ei itse asiassa tiedä, mistä se on peräisin.
Joidenkin mielestä Etelämantereelta. Toisten mielestä Atlantiksesta.
Kun astuu sisään koneeseen, -
voi matkustaa mihin tahansa aikaan mihin tahansa maahan.
Aika ei kulje ainoastaan eteenpäin.
Aika on pikemminkin kuin pyörä.
Kuvitelkaa, että tässä on nykyhetki. Mutta tässä on eilinen.
Ja tässä on hetki vuoden päästä.
Tarvitsemme yleisöstä vapaaehtoisen.
Te, hyvä rouva. Tulisitteko tänne?
Minäkö? - Niin.
Mikä teidän nimenne on? - Gudrun.
Minne menneisyyteen haluaisitte matkustaa?
Olen ihastunut muinaiseen Egyptiin. - Lumoava valinta.
No niin. Olemme valmiit.
Se ei ole vaarallista.
Kunhan käyttäydytte kunnolla.
1325 eKr. EGYPTI
Näin, että täällä oli tänään rohkea poika.
Se olin minä! - Sinä.
Älä, Elias.
Katso sisään koneeseen. - Se on tyhjä.
Niin.
Ole hyvä.
Nyt Gudrun on muinaisessa Egyptissä, faaraoiden maassa.
Emme tiedä mitään siitä, mitä hän siellä kokee.
Sillä viisi sekuntia täällä -
voi olla vuosia siinä ajassa, jonne hän matkusti.
Nyt me haemme Gudrunin takaisin.
Tervetuloa takaisin. - Ahlan! Siis hei.
Menkää takaisin paikallenne. Mitä sanotte?
Olin muinaisessa Egyptissä, Jørgen.
Mennäänkö katsomaan kameleita? - Mennään.
Hei, seis. Odottakaa. Mennään etsimään se aikakone.
Miksi? - Voidaan auttaa rehtoria menneisyydessä.
Se oli vain sirkusnumero. - Se nainen tuli Egyptistä.
Hän oli vain näyttelijä. Mutta olihan se hieno taikatemppu.
Katsokaa. Tuolla ne ovat.
No...
Söpö. - Niin.
Niiden karva on tosi pehmoista.
Etkö sinä silitä? Elias! - Elias!
Elias! - Elias!
Elias!
"Aikahypyn riski. Pääsy kielletty."
Luuletko, että hän on...?
Mitä sinä teet? Hei! Sinne on pääsy kielletty.
Lucia, sinne on pääsy kielletty. Hei. Hei.
Luulen, että Elias meni koneeseen. - Hae hänet pois.
Elias!
Kone on tyhjä.
Etsitään ulkopuolelta. - Odota nyt vähän.
23. joulukuuta 1897.
Viborg.
Tuo on vain taidetempun rekvisiittaa.
Entä ellei olekaan?
Minun täytyy löytää Elias. Hän on minun vastuullani.
Elias! Elias!
Elias!
Valdemar.
Jatketaan jalan nostoilla.
Hyvä. Ja sen voisit tehdä...
Hei! Mitä teette täällä? Esitys vasta illalla.
Etsin poikaa, jolla on samanlainen takki kuin minulla. Onko näkynyt?
Hän on varmaan mennyt kaupunkiin. - Mihin kaupunkiin?
Missä me olemme? - Viborgissa.
Onko nyt vuosi 1897? - Tietenkin. Miksi kysyit?
Anna olla. Kiitos.
Kadonneiden lasten mysteeri jatkuu. Poliisi on ymmällään.
Osta päivän lehti. - Saanko kysyä yhtä asiaa?
Haluatko nähdä oikean poliisikyltin?
Jokumsen, ota se esiin.
Saat koskea sitä. - Ei kiitos.
Etsin tämän kokoista poikaa, jolla on tällainen samanlainen takki.
Oletko kadottanut pojan? Kuulostaa vakavalta.
Se kuulostaa rikokselta. Onko tyttö rikollinen?
Hyvä kysymys. Oletko?
Älkää viitsikö. Poika karkasi, kun olimme sirkuksessa.
Voitko todistaa sen? - Oletteko nähneet häntä?
Kuuntelepas, ystäväiseni. Viborgissa häärii varaskopla.
Kaupungin lapset katoavat salaperäisesti.
Meillä ei ole aikaa sinulle ja veljesi typerälle piiloleikille.
Lähdepäs siitä.
En halua. - Älä viitsi.
Ole aloillasi. Ei tämä satu.
Kas niin.
Mitä mieltä olet siitä Korpinpesän uudesta pojasta?
Luuletko, että hänestä on johonkin?
Eikö hän vaikuta vähän tyhmältä? - Korpinpesä...
Isä, en halua sittenkään. - Ei auta.
Opettele jatkossa pesemään hampaat paremmin.
Suu auki. Noin.
Häivytään. - Noin, ystäväiseni.
Ole hyvä. Viisi äyriä. - Toki.
Rahapussini. Rahapussi on poissa! Minut on varastettu!
Poliisi! Minut on varastettu! - Se oli tuo tyttö.
Minäkin näin sen. - Napatkaa hänet.
Pysähdy lain nimessä! - En se minä ollut.
Pysähdy! - Lain nimessä!
Tule takaisin, tai... - Tai mitä?
Tai... - Tai et saa joululahjoja!
Täällä vartioin.
Kello on lyönyt kahdeksan.
Pimeys maahan lask...
Hei, ystäväiseni.
Älä pelkää. - Kuka sinä olet?
Olen vartija. Tunnen kaupungin läpikotaisin.
Tiedätkö, missä Korpinpesä on? - Mikä?
Sen pitäisi olla jokin paikka täällä. - Nyt olet erehtynyt.
Katsopa. Tässä on Viborgin kartta.
Katso. Ei Korpinpesää.
Mikä tuo on? - Korpinlinna.
Se on vanha, autio kartano.
Miten sinne pääsee? - Karl Bomholt asuu siellä lähellä.
Hän toimittaa kivennäisvettä Buchwaldin krouviin juuri nyt.
Missä Buchwaldin krouvi on?
Alas katua ja vasemmalle pienelle kujalle.
Kiitos. - Odota. Karl Bomholt vihaa lapsia!
Mistä sinä puhut? - Aina täältä puuttuu pulloja.
Aina täältä puuttuu pulloja. - Kiitos tästä kerrasta. Näkemiin.
Anteeksi. Oletko Karl Bomholt? - Mitä se sinulle kuuluu?
Saanko tulla kyydissäsi Korpinlinnaan? - Et todellakaan.
Etkö muutenkin mene sinnepäin? - Menen. Mitä sitten?
Miksen saa tulla mukaan? - Koska et vain saa.
Voit hyvin ottaa tytön mukaan. - Ei puhettakaan.
Lapset meluavat, haisevat ja varastavat. Niin se on. Hyvästi.
Hyppää kyytiin. Ei hän sitä huomaa.
Hei hei, pikkulintu.
Varo, sisko.
Elias! Mitä teet täällä? - Haluan auttaa rehtoria.
Lupasit kysyä aina luvan. Minulla on vastuu sinusta.
Tuo on viimeinen limu, ja sitten lähdetään kotiin.
Ei. En lähde kotiin. - Minä lupasin vahtia sinua.
Isä painukoon kuuseen. Paroni von Korpin luona on hauskempaa.
Kuka hän on? - Iltaa, rakkaat lapset!
No niin. Martin, oletko valmis? Hyvä. Hienoa.
Tytöt, saako von Korppikin kokeilla?
Kaksi, kolme, neljä, yksi!
Iltaa, nuori neiti. Minä olen paroni von Korppi.
Kenet minulla on kunnia tavata?
Lucia. - Tervetuloa, Lucia.
Tässä ovat uskolliset apulaiseni, Rotta ja Rasvakreivi.
Hei. - Kerrohan, Lucia...
Kyllästyitkö sinäkin tyhmiin aikuisiin, joka koko ajan määräävät.
Vähän.
Sitten onkin hyvä, että Korpinpesä on olemassa, eikö?
Näetkös, täällä Korpinpesässä me olemme yhtä suurta perhettä.
Täällä näetkös lapset saavat määrätä.
Ja mitä meillä on joka päivä?
Juhlat. - Ja ruusuilla tanssimista.
Aivan niin.
Se on sellainen vanha sanonta, jonka kerran keksin.
Täällä siis saa tehdä oman mielensä mukaan?
Suunnilleen. Meillä on vain yksi yksinkertainen sääntö.
Von Korpin toimisto on lapsilta kielletty.
Aivan niin. Ja miksi minun toimistooni ei saa mennä?
Toimisto on tylsä aikuisten juttu. Meillä lapsilla pitää olla hauskaa.
Eikö olekin loistavaa?
Kaikki kaupungin kadonneet lapset ovat siis täällä?
Äläs nyt.
Vai kadonneet? He löysivät uuden ja paremman kodin.
Entä heidän vanhempansa? He kaipaavat lapsiaan.
Jaha, kello onkin jo paljon. On laskennan aika, lapset!
Mitä te toitte mukananne kotiin korppi-isälle?
Mitäs tässä on?
Katsotaanko, mitä tässä on? Hienoa.
Ja mitä tässä on?
Mitä siinä on? Loistavaa.
Niin niin.
Lapset, tämä on varmasti joulukuun ennätys!
Loistavaa!
Hammasharja? Mitä ihmettä? Mitä sinulla on, Elias?
Kultakello! - Elias, varastitko sinä?
Ennen kuin sanot mitään, Lucia, -
sinun on hyvä tietää, että minuun koskee, kun meidän täytyy varastaa.
Mutta ymmärräthän, että kaikki nämä varastetut esineet -
luonnollisesti annetaan eteenpäin köyhäintaloon, -
ja kaupungin puutteessa eläville lapsille, jotka näin joulun aikaan...
Mitä sinä meinaat? - Kaikki menee köyhille.
Ja vain vaatimaton pikku palkkio jää meille -
jotta voimme hankkia välttämättömät tavarat.
Kuten suklaata, limonadia ja leivonnaisia.
Eikö niin, pikku vintiö Elias?
Niin. Köyhät saavat kaikki rahat.
Haloo!
Hän on aivan pihalla.
Eikö ole tapahtunut mitään toipumista? - Ei, päinvastoin.
Hän on vajonnut omaan maailmaansa.
Saako hän mitään ruokaa? Hän näyttää kalpealta.
Hän on lakannut ottamasta ravintoa.
Eihän se käy. - Ei niin.
Oletteko antaneet riisipuuroa? - Riisipuuroa! Kuka niin sanoi?
En minä.
Kuulit väärin. Claudia sanoi, että hiisi on kuuro.
Kas niin. Hyvä. Sinäkö sanoit "riisipuuroa"?
Kippis!
Kokous takkahuoneessa!
Saisinko limua? - Ole hyvä.
Hei. Mikä sinun nimesi on? - Margrethe.
Oletko ollut täällä kauan? - Kolme viikkoa.
Ovatko kaikki saaneet karamelleja? - Joo!
Hienoa. Aloitetaan.
Näette tässä vanhan, -
umpikuuron ja sokean Jens Boyen kaupan.
Ja miksi minä näytän teille sen?
Näytän sen siksi, -
että siellä me teemme kaikkien aikojen anastuksen.
Anastuksen, jonka toteutus on komeaa -
ja jonka älykkäät aivoni keksivät ja joka jää historiankirjoihin.
Niin suuren anastuksen, -
että kaikki kaupungin lastenkodissa -
ja köyhäintalossa -
eivät ikinä enää joudu murehtimaan joululahjojen puutetta.
Anastus tehdään huomenna. Jouluaattona.
Huomenna me rosvoamme joulupukin reen!
Mitä? - Eikö olekin loistavaa?
Tarvitsemme vihaisen kissan, riisipuuroa, risiiniöljyä, -
tikkaat, rattaat ja hevosen.
Aloitamme täältä. Jens Boyen kaupan portilta.
Jens Boyella on äkäinen, vanha vahtikoira.
Sen nimi on Brutus. Kamala rakki.
Yhtä asiaa se inhoaa.
Ensimmäinen este selvitetty.
Sitten vain odotamme, että kello lyö kymmenen.
On kello lyönyt kymmenen.
Silloin pikku Lis -
laittaa valmiiksi joulupukin yöpalan.
Ovi on tietenkin lukossa. Mutta se ei ole mikään ongelma.
Joulupukki laskeutuu Jens Boyen katolle tasan kymmeneltä.
Saimme tiedon Rotalta, joka oli siellä töissä viime jouluna.
Jens Boye toivoo aamutossuja.
Joulupukki on tunnettu siitä, että hän rakastaa riisipuuroa.
Lis on tietenkin asettanut sitä hänelle tarjolle.
"Joulupukille. Hyvää ruokahalua."
Se heikkous tulee hänelle kalliiksi.
Nälkäinen jouluhupsu.
Voi ei.
Ei saa kakkia joulupukin asuun.
Kun joulupukki on poissa pelistä, -
voimme jatkaa suunnitelman seuraavaan vaiheeseen.
Kun Rasvakreivi ja Rotta tyhjentävät rekeä lahjoista, -
minä hiivin vanhan kauppiaan luokse.
Lainaan hänen silmälasinsa ja kuulotorvensa.
Mutta hänen vanhan tussarinsa jätän paikoilleen.
Sitten on jäljellä enää viimeinen, nerokas vaihe.
Lukitsemme joulupukin Jens Boyen vessaan.
Haloo!
Ja sitten voimme nauttia mestariteokseni nerokkuudesta.
Sillä välin kun joulupukki istuu vessassa.
Päästäkää minut ulos!
Epätoivoisen joulupukin melu on herättänyt vanhan Jens Boyen.
Voi ei. - Apua! Avatkaa ovi!
Vessan ovi on tukevaa tammea.
Saat haulikkoryöpyn takalistoosi.
Missä olet? - Päästäkää minut pois!
Kuka siellä? - Luulet tätä valheeksi.
Mutta näet joulupukin. - Aiotko viedä jouluankan?
Aiotko varastaa? Minä sinulle näytän.
Seis, varas! Tuo jouluankka takaisin!
Tyhjä reki saisi joulupukin normaalisti lähtemään peräämme.
Mutta onneksi meillä on vihainen Jens Boye -
pelottamassa joulupukin pois.
Sillä välin me kuskaamme lahjat kaikessa rauhassa Korppilinnaan.
Kotiin! Vauhtia!
Sen pituinen se.
Hienoa, eikö olekin?
Mahtavaa, korppi-isä. - Olet nero.
Niin.
Niin, Margrethe?
Eikö ole väärin varastaa pukilta? Hänhän tekee lapset iloisiksi.
Kiitos.
Erittäin hyvä kysymys, Margrethe.
Olen iloinen siitä, että kysyit.
Olen hyvin iloinen.
Näetkös, asia on niin, että joulupukki...
Oikeasti hän ei ole niin kiltti, kuin teeskentelee olevansa.
Eikö hän annakin lahjoja vain yhden kerran vuodessa?
Mitä? Ja eikö hän yksin määrää, -
kuka on ollut tuhma ja kuka kiltti?
Sanokaapa, miksi hän saa päättää siitä yksin.
Oletteko huomanneet, ettei hän ikinä -
ole tuonut lahjoja meille?
Totuus on se, ettei joulupukki välitä meistä.
Vain ne, joilla on varaa savupiippuun -
ja hienoon joulukuuseen, saavat lahjoja.
Samperin joulupukki!
Ei. Me teemme niin, -
että viemme niiltä, joilla jo on, -
ja annamme niille, joilla on puutetta.
Köyhien lasten kuuluu saada nämä lahjat.
Ei rikkaiden!
Eikö niin, lapset? - Joo!
Ottakaa limonadia!
Onko tämä joulupukki meidän rehtorimme? - On.
Von Korpin suunnittelema varkaus siis teki rehtorin hupsuksi.
Niin sen täytyy olla.
Emme voi antaa hänen tehdä niin. - Emme. Varkaus täytyy estää.
Von Korppi, en saa unta.
Jaha, Elias. Mietitkö sinä äkäistä isääsi?
Minä mietin sitä huomista anastusta.
Jaha.
Siis...
Kun minä olin poika, keksin sellaisen kikan, -
jonka nimi oli lampaiden laskeminen.
Makuusalissa ei ole lampaita. - Lampaita? Niin no...
Minä kuvittelin niitä.
Minä kuvittelin mielessäni lampaita, -
jotka juoksivat ohitseni, ja silloin nukahdin.
Jos minun pitää kuvitella lampaat, silloin tiedän, montako niitä on.
Niin... Niitä on loputtomasti, Elias.
Alat vain laskea niitä. - Miten lasketaan loputtomiin?
Lasket vain niin monta kuin pystyt.
Lopulta sinä nukahdat.
Millaisia lampaita? - Millaisia lampaitako?
Islanninlampaita, gotlanninlampaita vai ihan muita?
Saat itse keksiä sen. Kunhan vain lasket. Painu sänkyyn.
Lasken sitten vuohia. - Vuohia?
Ne ovat hauskempia. Hyvää yötä. Oli mukava jutella.
Vuohia. Hupsu poika.
Oletko valmis?
Tämä toimisto on aika tylsä.
Miksi hän haluaa salata tämän?
Elias? Miksei se poika voi totella?
Elias. Elias.
Elias, missä sinä olit? - Minä vain nostin korttia.
Mitä korttia? - Tuota.
Tätäkö? - Niin.
Mitä tapahtuu?
Katso, Lucia. Aarre!
Tässä ovat ne esineet, jotka lapset varastavat kaupungista.
Ei. Nehän ovat köyhille.
Ei, Elias. Von Korppi pitää kaiken itsellään.
Köyhät eivät näe lanttiakaan. - Se mies on siis valehtelija.
Niin on. Ja lurjus.
Mitä me teemme? - Kerrotaan muille.
Estetään se järjetön anastus. Tule.
Pahus.
Mitä? - Hän tulee.
Mitä hän tekee?
Hän tulee tänne. Tule!
Alas! Tee kuten sanon.
Katsotaanpa, mitä meillä tänään on. Mitäs tässä on?
Helminauha. Rakastan helminauhoja.
Mitäs tässä on?
Kultakello.
Katsotaanpa. "Isältä ja äidiltä."
Kiitos, isä ja äiti.
Mitäs tässä on? - Tee kuten sanon.
Joo joo.
Rakastan kultaa.
Otettaisiinko pieni valokuva? Sehän sopii.
Olen niin... Katsotaanpa. No niin.
Noin on hyvä. No niin.
Ja sitten...
Loistavaa! Pahus.
Kiitoksia.
Ottiko hän juuri äsken selfien?
Onpa itserakas mies. - Hän taisi mennä.
Mennään pois täältä.
Miten voit? - Mitä kuuluu?
Mitä kuuluu?
Näytät fantastiselta. - Näytät fantastiselta.
Varastetut esineet eivät päädy köyhille.
Von Korppi pitää kaiken itsellään. - Ei Korppilinnassa ole rahaa.
On. Löysimme salahuoneen, jossa varastetut esineet olivat.
Hän on siis huijannut meitä?
Von Korppi ajattelee vain itseään.
Onko sinulla todisteita?
Katsokaa. - Mikä mahtailija.
Mitä me teemme? - Pysäytämme von Korpin.
Hän ei saa rosvota joulupukkia ja pilata kaikkien lasten joulua.
Ovi on lukossa.
Minä koetan.
Mitä täällä tapahtuu? - Selitä, mitä sinä puuhaat.
Teen kirjanpitoa ja jaan rahoja köyhille lapsille.
Paraskin puhuja. Pidät kaikki rahat itse.
Ei tulisi mieleenikään, Lucia.
Mikä tämä sitten on?
Se on väärennös.
Voit selvästi nähdä, etten minä ole tuossa.
Väistä.
Korppi-isä, onko kaikki hyvin? - On.
Rakas korppi-isäsi on huijari. - Nyt riittää!
Kukaan ei voisi olla vähemmän huijari kuin minä.
Olen kaikkein vähiten huijari.
Paraskin puhuja. Elias. Ovi.
Se ei ole täällä. - Mitä?
Se kortti on poissa.
Missä se kortti on, joka avaa salahuoneen oven?
Mistä sinä puhut? - Salahuoneesta maalauksen takana.
Näin sen omin silmin.
Se huone ei ole mikään salaisuus.
SKANDINAVIA-AMERIKKA-LINJA
Tämähän on tyhjä. - Tietenkin on.
Mitä te luulitte? - Illalla täällä oli kultaa ja rahaa.
Huone rakennettiin meille piilopaikaksi poliisin varalta.
Täällä ei ole ikinä ollut kultaa eikä rahaa.
Minne olet pannut ne rahat, senkin huijari?
Ehkä sinä olet huijari.
Miksi yrität kääntää ystäväni minua vastaan? Rakkaat korppilapseni.
Ettekö näe, mitä hän tekee meille?
Hän yrittää myrkyttää välimme, ettemme luottaisi toisiimme.
Hänellähän rahaa riittää. Katsokaa noita vaatteita. Hienot ja puhtaat.
Kuten hänen hampaansakin. - Hän siirsi varastetut esineet.
Et saa estää unelmaani auttaa köyhiä lapsia. Tulkaa.
Te jäätte tänne.
Seis. Älkää antako hänen rosvota joulupukkia.
Hän pilaa kaikkien lasten joulun. - Päästäkää meidät ulos!
Olen pettynyt teihin. Miten saatoitte uskoa häntä?
Niin, Margrethe?
Onko pakko rosvota joulupukki? - Olen kyllästynyt kysymyksiisi!
Haluatko mennä noiden pelkureiden joukkoon? - En.
Miten voin luottaa teihin uudelleen?
Anteeksi, von Korppi. - Anteeksi.
Anteeksi, von Korppi. - Mitä sanoitte?
Anteeksi, von Korppi! - Mitä sanotte?
Saatte anteeksi, lapset. Rotta tulee pian kissan kanssa.
Tulkaa, lapset. Ei ole mitään pelättävää.
Ylös kärryille. Nyt odotetaan vain Rottaa.
Siinä hän onkin. Hetkinen.
Melkein saitte minut kiikkiin.
Ilman Eliasta en olisi huomannut, että paljastitte minut, -
enkä olisi ehtinyt tyhjentää huonetta varastetuista esineistä.
Mikä tuo on? - Pieni muisto.
Joudut vankilaan tästä hyvästä.
Mikä se on? - En, sillä huomenna...
Lähden laivalla Amerikkaan.
Mukanani kulta ja joulupukin lahjat.
No niin. Hyvää joulua teille.
Mädäntykää sinne.
Anteeksi.
Me selviämme.
Entä, jos emme ikinä enää pääse kotiin?
Me pääsemme kotiin.
Minun täytyy vain keksiä miten.
Tulitte takaisin! - Lis suostutteli meidät.
Korpissa on jotakin epäilyttävää. - Hän on valehtelija.
Katsokaa itse.
Minä pieksen sen roiston!
Miten pääsemme kaupunkiin? - Kävellen se kestää päivän.
Voimme juosta. - Olisipa meillä hevoskärryt.
Tuolla on.
Oluenpanija Bomholt vihaa lapsia. - Ei välitetä siitä.
Tien reunaan.
Pysähdy! Saammeko kyydin? - Sinäkö taas? Mene pois.
Tarvitsemme kärryjäsi. - Riittää. Ala painua.
Joulu on vaarassa, ellet anna meille kyytiä.
Mitä sitten? Vihaan joulua lähes yhtä paljon kuin lapsia.
Thor, voitko hoitaa tämän?
Anna meille kyyti!
Pidättekö kiinni? - Joo.
Vauhtia. Hopi hopi.
Nopeammin.
Kiitos kyydistä ja hyvää joulua.
Vähän hyvää joulua teillekin.
Suunnitelma on tämä. Margrethe, Lis ja Elias tulevat kanssani.
Pitää ehtiä kaupalle ennen kuin von Korppi toteuttaa aikeensa.
Te toiset kiiruhdatte poliisin puheille ja kerrotte kaiken.
Vain me kolme olemme jäljellä. Ne muut pelkurit jänistivät.
Hyvää iltaa. Hyvää iltaa.
Meidän pitää keskittyä.
Oletteko valmiit? - Joo.
Rotta on valmis. - Kissa.
Eikö sinun pitänyt kantaa kissa?
Päätin, että minun on paras pitää vahtia. Pane toimeksi.
Fantastista! Loistavaa.
Brutus.
Missä se koira on? - Meillä taitaa olla onnea.
Brutus on kai nukahtanut joulupuuron jälkeen. Tulkaa.
Auttakaa minua saamaan hevonen irti kärryistä.
Kävipä tuuri.
Minne sinä jäit? Meillä on kiire. - Minä tulen.
Korppi-isä, mitä minä teen kissan kanssa?
Kissan? Vie se tuonne tynnyrien luokse.
Te tyhjennätte reen. Minä vien riisipuuron.
Vai pitäisikö kutsua sitä jekkupuuroksi?
Tule. Nostetaan tikkaat.
Nyt.
Tule auttamaan.
Tikkaat ovat jumissa. - Mene toiseen päähän.
Pahuksen koiranluukku!
Jens Boye...
Hyi olkoon!
Kas näin.
Hyi olkoon. Pissapotta.
Iltaa. - Mitä teet täällä?
Katolle ei kaivata rottia.
Apua! Auta, korppi-isä!
Se on se tyttö.
Apua!
Apua! Auta!
Apua! Äiti!
Apua! Apua! Äiti!
Irti minusta, senkin rakki!
Kutsumattomia vieraita. - Ai, ai!
Mitä tämä on? Senkin kirotut varkaat!
Häipykää täältä, tai ammun takalistonne täyteen lyijyä!
Mitä tämä on? Mitä teet minun vessassani?
Iltaa. - Ulos sieltä!
Ulos sieltä! - Tullaan.
Pidä kiirettä, tai ammun. - Nuo teidän pitää ottaa kiinni.
Eipäs juosta minnekään, senkin lurjus.
Hauskaa. Mahtaako kumpikaan teistä herroista tietää, -
mistä löytyisi yöastia?
Pidätämme sinut varkaudesta, varastetun tavaran myynnistä, -
lasten houkuttelusta, talonvaltauksesta, hevosvarkaudesta.
Ja joulun vaarantamisesta. - Jäit kiinni housut kintuissa.
Suu kiinni, ilkeä nainen. - Ota hänet kiinni, Jokumsen!
Tulet mukaamme, senkin tärkeilijä.
Halpamaista varastaa joulupukilta. - Joudut putkaan.
Olimmepa me tyhmiä. - Se oli liian hyvää ollakseen totta.
Saanko mennä nyt kotiin? - Menkää kaikki.
Kunpa äiti ei suuttuisi. - En. Vanhempanne rakastavat teitä.
Teidän kotiintulonne on kaikkien aikojen jouluyllätys.
Hyvää joulua. - Hyvää joulua, Margrethe.
Hyvää joulua.
Tule. Meidän täytyy palata aikakoneelle.
Mitä jos sirkus on jo lähtenyt?
Ei ollut.
Aseta kone Grönlantiin. 23. joulukuuta 2022.
Hyvä. Tule.
Anteeksi, Valdemar. - Mitä minä sanoin?
Se oli vain taikatemppu. - Taikatemppu? Entä tämä?
Entisajan limonadia. - Se on hyvää.
Tule. Meillä on kiire. - Minne me menemme?
Kouluun. Rehtori pitää saada perumaan se järjetön lakinsa.
Mutta sinähän menit tuonne sisään kaksi sekuntia sitten.
Aikoiko hän rosvota joulupukin reen ja pitää lahjat itse?
Juuri niin. - Hyvä, että estitte sen.
Nyt rehtorilla ei ole huonoja muistoja joulusta.
Minne te menette? Sinne on pääsy kielletty. Varsinkin lapsilta.
Mitä teette täällä? Miksette ole sirkuksessa?
Kuulostaa hullulta, mutta me paransimme rehtorin.
Menimme vuoteen 1897 ja estimme rehtoria säikähtämästä joulua.
Pötyä. - Ihan totta.
Kuunteletteko te pikkutyttöä? - En ole mikään pikkutyttö.
Tohtori Herz, katsokaa. - Mikä se on?
Missä rikkinäinen lakki on? - Tuo on se lakki.
Vilkaisin toisaalle. Kun käännyin, lakki olikin ehjä.
Lapset ehkä puhuvat totta. - En voi uskoa sitä.
Joulu on kamala. Pelottava! Siitä pitää päästä eroon!
Joulu on vuoden ihaninta aikaa.
Soopaa! Se pitää perua. Lasten vuoksi.
Ei lainkaan. Joulu on vuoden parasta aikaa.
Miksi rehtori on vieläkin outo? - Ketä sinä kutsuit tyhmäksi?
Häntä vaivaa ilmiselvästi duo personalis dialogicum.
Puhuuko hän siis itsensä kanssa? - Voi sen niinkin sanoa.
Anton ja Mikkel, voisitteko...?
Sinä se tyhmä olet.
Ja sinä olet ylityhmä. Ei, ei, sinä olet vielä tyhmempi.
En ymmärrä. - Hän on jumissa muistojen välissä.
Ehkei hän muista uutta muistoa tarpeeksi vahvasti.
Hypnotisoidaan hänet, niin hän muistaa hyvän muistonsa.
Ei, hypnoosi on puoskarointia.
Sirkuksessa tehtiin niin.
Emme ehdi saada rehtoria sirkukseen ennen joulua.
Minä hypnotisoin hänet. - Sinäkö?
Voimme ainakin kokeilla. Tilanne ei voi mennä pahemmaksi.
Paitsi jos hän alkaa puhua kolmannen rehtorin kanssa.
Mitä voisin käyttää heilurina?
Lääkärinä minun täytyy sanoa, etten voi hyväksyä tätä.
Nyt olen sanonut sen.
Hyvä.
Aloitetaan.
Olen varma, että osaat. En ole lainkaan hermostunut.
Olen rauhallinen. Katso kättäni. Aivan vakaa. Melkein.
Nythän on kyse vain koulun tulevaisuudesta. Ja rehtorin.
Hiljaa, että pystyn keskittymään. - Aloita vain.
Silmäluomesi käyvät yhä raskaammiksi.
Muutut uniseksi. Kuuntelet vain minun ääntäni.
Vain minun ääntäni.
Ryhdistäydy. - Mitä tapahtui? Anteeksi.
Jatka vain.
Hengitä rauhallisesti.
Rehtori, huomaat silmäluomiesi käyvän yhä raskaammiksi.
Muutut uniseksi. Kuuntelet vain minun ääntäni.
Vain minun ääntäni. Nyt me lähdemme matkalle.
Se on mukavaa.
Kun napsautan sormiani, olet vuoden 1897 jouluaatossa.
Kolme, kaksi, yksi.
Kerro, mitä näet, rehtori?
Näen Jens Boyen kaupan ja alan laskeutua.
Ihana ja tähtikirkas ilta.
Täydellinen ilta joululahjojen jakamiseen.
Pahuksen pissapotta.
Ystävällinen Jens Boye on asettanut tarjolle riisipuuroa.
Rakastan riisipuuroa.
Apua! Ai!
Kukaan ei varmaan rakasta riisipuuroa niin paljon kuin minä.
Täytyykin tästä jatkaa matkaa.
Hopi hopi, Rudolf! Hopi hopi!
Kun napsautan sormiani, sinä heräät -
ja muistat nämä hyvät muistot ihanasta vuoden 1897 jouluaatosta.
Kolme, kaksi, yksi.
Huomenta, rehtori.
Mikä on vointisi? - Fantastinen. Loistava.
Näin aivan ihanaa unta. - Aloittelijan tuuria.
Mitä teette täällä? - Korjasimme juuri pääkoppasi.
Olit aivan pihalla. - Olit vuodessa 1897.
1897?
Mutta eikö sinun pitäisi panna eräs asia kuntoon?
Se järjetön laki joulun perumisesta. - Joulun perumisesta?
Se lukee tässä.
Mitä minä hölmö oikein ajattelin?
Rakkaat ystävät, joulupukit, vaimot, lapset, tontut ja kaikki muut.
Ottakaa vastaan nöyrä anteeksipyyntöni -
kaikesta sekaannuksesta ja huolesta, jonka nolo pikku episodini -
aiheutti koulussa.
Onneksi Eliaksen ja Lucian ansiosta -
virhe saatiin korjattua. Annetaan heille aplodit.
Laki joulun ja pukin päähineiden poistamisesta -
on täten kumottu.
Joulu on pelastettu!
Bravo.
Haluan sanoa pari sanaa, vaikka pidättekin minua pikkulapsena.
Ole hyvä, Lucia.
Ehdotan, että koulun perustuslakia muutetaan niin, -
ettei rehtori voi enää yksin säätää lakeja.
Nyt riittää!
Koulu tarvitsee tietenkin johtajan.
Johtajan, joka on hyvä, viisas ja älykäs, kuten sinä, rehtori.
Kiitos.
Mutta pitää muistaa, että kaikki voivat tehdä virheitä.
Ehkä vähän.
Tai joku voi olla itsekäs ja ahne, vaikka väittää muuta.
Koulun lakeja pitää muuttaa niin, ettei yksi henkilö päätä kaikesta.
Kaikki uudet säännöt ja lait pitää hyväksyä äänestyksellä.
Äänioikeus pitää olla sekä lapsilla että aikuisilla.
Koska tämä on yhteinen koulumme. - Bravo!
Viisaimman henkilön tulee päättää yksin.
Muuten tulee kaaos. Ihmiset eivät tiedä, mikä heille on parasta.
He kaipaavat ohjausta. Hyvää, viisasta ja vahvaa miestä.
Kuten aina on ollut. Minä kieltäydyn.
Olet vähemmistössä, Kalorius. - Mutta esitän vastalauseeni.
Ja poistun. - Ilman muuta voit tehdä niin.
Päätän täten viimeistä kertaa yksinvaltiaana rehtorina, -
että jatkossa koulussa asioista päättää enemmistö.
Hyvää joulua!
Hyvää joulua, Olrik.
Joulu tuli sittenkin.
Ja kaikki lahjat ehditään jakaa ajoissa.
Ihana ilta, eikö olekin?
Julius tulee tuolta. - Hyvää joulua!
Hei hei. - Hyvää matkaa, isä.
Thor!
Erna, Thor palasi kotiin!
Lis!
Margrethe, oletko se sinä? - Isä!
Miten sujuu, Rotta? - Rotta on hullu.
Hyvää joulua.
Hyi!
Minä jätän väliin.
Suomennos: Arja Sundelin Scandinavian Text Service
HYVÄÄ JOULUA!
JOULUPUKIN TYTÄR TAIANOMAINEN AIKAKONE