Den första bebisen klarade sig inte.
Nej, det har du rätt i. Din syster klarade sig inte.
Varför inte?
Jo, din mamma fick lite komplikationer.
Hur vet du om allt det här?
-Morbror Mike berättade. -Mike...
Du, din mamma kommer att klara sig och barnet kommer att må bra den här gången.
Har du sagt till mamma att du vet det här?
-Nej. -Då får det vara vår hemlighet, okej?
Man ska inte ha hemligheter.
Nej, men ibland är det okej att ha hemligheter.
-Som att jag lät dig sitta fram. -Ja.
Ja, eller när du får godis på vardagar, det är också en bra hemlighet.
-Jag älskar den hemligheten. Choklad. -Chokladhemligheter är bra.
Det går bra, jag lovar.
Sköter du dig?
-Du får skynda dig, hon väntar på dig. -Ja, jag vet.
Tjena. Fick du mitt mejl om det nya schemat? Ingen har svarat.
-Allt är bra här, åk till din fru. -Ja, men Rich hade lämnat ett meddelande.
Släpp det. Jag vill inte prata med dig förrän på måndag. Jag hanterar Rich.
-Känns det spännande? -Spännande?
Okej, vi hörs senare. Lycka till. Vänta, vänta, vänta!
-Flicka eller pojke? Du berättade aldrig. -Vi vet inte.
Hon... Vi vill att det blir en överraskning.
-Hoppas att den är mest lik henne. -Samma här.
-Hej, släppte du av honom hos mamma? -Ja, han mår bra.
-Vänta, doktorn kom just in. -Hej. Slappna av i ryggen.
Håll ut.
-Vila lite. -Dra upp benen. Precis.
-Är det bra? -Ja. Det ska väl inte göra så ont?
Jag minns inte att det gjorde så ont.
Vänta lite. Jag hade komplikationer första gången, sa de det?
Jag har läst journalen. Andas, bara.
-Andas, älskling. -Ta spjärn. Ja, precis.
-David, är du kvar? -Jag är kvar, jag är nästan framme.
-Jag älskar dig! -Jag älskar dig.
Kom igen.
AKUTMOTTAGNING
-Ska du åka? -Ja, okej.
Vad i helvete?
Sir, vad gör ni?
-Välj ett kort. -Kompis, jag är ingen Uber.
-Rånar du mig? -Nej, jag sa "välj ett kort".
Kom igen, du vet... Klöver, hjärter.
-Vill... Vill du att jag säger ett kort? -Ja.
-Ett äss. -Oj, ett äss. Och vilken färg?
Spader.
Jag bara visste att du skulle välja det.
Kör.
Min fru är på sjukhuset, hon ska föda strax.
Kör. Lämna sjukhuset och ta höger mot Las Vegas Strip, för jag gillar ljusen.
Det är ett akutläge inom familjen!
Jag är akutläget i din familj nu.
Kör.
-Vart då? -Herregud!
Kör!
Vart ska jag köra?
Vad fan glor du på?
-Du, jag måste tillbaka till sjukhuset. -Sväng här. Här!
Du, jag vill bara säga att vad du än vill ha, så får du det. Jag menar det.
-Jag vill bara att du ska veta... -Och nu tänker du prata om din familj.
-Va? -Du tänker dra det om din familj.
Hur mycket du älskar dem av hela ditt hjärta och din jävla själ.
-Ja, det tänkte jag. -Det är väl ändå en kliché?
Vill du att jag svarar?
Innan avbrottet skulle du börja med ditt falska tal om din familj.
Att om jag sköt dig genom din fåniga lilla örsnibb nu
så skulle kulan, rent metaforiskt,
gå igenom din fru och son också.
Vart ska vi?
Vad vill du?
Ta nästa avfart.
Ska jag köra åt sidan?
Det är några kilometer kvar tills vi kan sova.
Vacker kväll. Jävligt vacker.
Du måste hålla hastigheten när vi kör upp på motorvägen igen.
Det är adrenalinet.
Vet du, i södra Boston fick jag en gång tre fortkörningsböter på en månad.
Vill du veta varför?
Stress. Jävlar!
(Hjälp mig!)
Boots för 2 000 dollar.
(Hjälp mig!)
Håll hastighetsbegränsningen, lyd trafiksignalerna.
Det klarar du.
Läget?
Nämen hej.
Jag klandrar dig inte.
Det kanske var din enda chans.
Men jag kanske har följt efter dig och vet var du bor.
Så om du flyr har du blandat in din familj också.
Ta det lugnt, bara.
Jag sätter mig i bilen.
Det är jävligt opersonligt att prata med ditt bakhuvud.
Du valde rätt där borta.
Jag kollar lugnt och försiktigt i ditt handskfack.
Omkring två månader.
Var det nån som sa "sexig"?
Jävlar!
Håll ögonen på vägen när du kör, tack.
Var är du ifrån?
-Från Tuscon. -Har du varit i Boston?
Ja, en gång för längesedan.
Du påminner faktiskt om en kille jag kände i Boston.
Han drack en flaska Glenlivet varje kväll.
Han drog i sig hela flaskan innan han lade sig.
Jag dricker inte.
Längre?
-Jag har inte druckit på åratal. -Jösses.
Den enda gången du var i Boston, var du där i affärer eller för nöjes skull?
Affärer.
-Vad är du i för bransch? -Frakt. Mestadels lagerhållning.
-Och det var enda gången du var i Boston? -Ja.
När slutade du att dricka?
-För femton år sen? -Jag minns inte.
Ja, nåt sånt.
Vad lustigt.
Att du begår ett sånt misstag så tidigt på kvällen, det är olikt dig.
Va?
-Får jag ställa en fråga? -Varför skulle du inte få det?
Hur lång tid kommer det här att ta? När kommer vi hem igen?
Varför antar du att du någonsin kommer hem igen?
-Va? -Hörde du inte vad jag sa?
Jo, jag...
Okej, resan tar inte mer än en timme. Vi ska till Boulder City.
Okej.
-Det klarar jag. -Tack, så omtänksamt av dig.
Min mor är döende i cancer.
I lungorna.
Hon är troende katolik, så hon måste få sista smörjelsen...
-Ligger din mor på sjukhuset? -Avbryt inte.
Det är oförskämt att avbryta mig, gör inte det.
Min mamma är religiös.
Ändå gifte hon sig med pappa, som söp sig full och spöade skiten ur henne.
Enligt min åsikt var det försöket att få sympati under din värdighet.
Hur som helst, tillbaka till min historia. Du kör mig till sjukhuset i Boulder City.
Har du ingen bil?
Jävla as.
Vad är "SD Kärlek"? Är du tonåring, eller?
Min son gjorde det. Det är våra initialer, mina och min frus.
Vad gulligt. Vill du att jag svarar, "D"?
Ja.
-David, var är du? Det kommer nu! -Förlåt, älskling! Jag är på väg!
-Du sa att du var här. Du är aldrig sen! -Jag älskar dig så mycket, älskling!
Jag är nästan framme.
-Du sa att du skulle vara här! -Jag kommer. Jag gör allt jag kan.
Något är fel med barnet. Vad är fel?
-Vad var det? Vem är du med? -Ingen, gumman. Fönstret öppnades.
-Fru Chamberlain, lägg undan telefonen. -Doktorn, varför tar det sån tid?
När vi förlorade första barnet... - David, berätta vad som hände.
Vart fan ska vi?
"Djävulen kan avundas dem som lider för mycket och kasta ut dem till himlen."
Så när vi kommer till Boulder City släpper jag av dig?
Precis.
Jag släpper av dig och du låter mig gå?
-Jag låter dig gå. -Okej.
Nu har du gjort bort dig jävligt mycket.
Ska jag stanna?
Kan du lugna ner dig?
Stannar jag?
Sväng här.
Som sagt, kör mig bara till min mor, så händer ingenting hemskt någon ikväll,
men tittar du ens snett på snuten, skjuter jag dig så jävla fort i bakhuvudet
att det stänker bitar av ditt kranium över hela snutens pressade uniform,
och det kommer att vara äckligt.
Det passar inte nu.
-Körkort och registreringsbevis, tack. -Får jag fråga varför vi blev stoppade?
Visst får ni fråga. Körkort och registreringsbevis.
Att be om tillåtelse att fråga är väl samma sak som att ställa frågan?
Ni körde 17 kilometer i timmen för fort.
Men trafikflödet, då?
Körkort och registreringsbevis. Jag frågar inte igen.
Om alla kör 16 km/h för fort måste man hänga med för att inte vara en trafikfara.
-Ett ögonblick, körkortet... -Tyst, jag ställer en fråga. Vad är det?
-En fråga till, så får ni problem. -Åh nej, inte problem.
Snälla konstapeln, jag vill inte ha problem.
-Ingen fara, jag kan... -Men trafikflödet är väl en grej?
Herrn, kliv ur bilen. Ut ur bilen.
Ut ur bilen? Är du helt jävla galen? Jag ställde bara en enkel fråga.
-Nu ska kuken till snut ha mig ur bilen. -Herrn, ni är gripen.
Herrn, kliv ur bilen.
-Gör som han säger. -Nej, han är för oförskämd.
Sånt beteende ska straffa sig. Vad gör du annars? Allvarligt talat?
Ska du skjuta mig inför min vän för att jag inte kliver ur?
-Vi är inte vänner. -Inte? På grund av konstapel Kuks pistol?
Centralen, det är 1-Nora-61.
-Stå bakom mig, Satan. -Va?
Jag sa åt dig att inte köra för fort.
Jag varnade dig, två gånger, om att inte köra för fort, men du lyssnade inte.
-Varnade du mig? -Jag sa åt dig ett par gånger.
-Varnade du mig om hastigheten? Herregud! -Varför är du så jävla gnällig?
Det förflutna är det förflutna, säger jag. Andra säger att det är en prolog,
vilket är samma sak ur ett annat perspektiv. Poängen är, gå vidare!
Här. Kör tillbaka till Galleria.
Han gjorde bara sitt jobb.
-Han var ett auktoritärt litet as. -Han var en kille som gjorde sitt jobb.
-Du bara dödade honom. -Håll käften och kör.
Han kanske hade familj! Fru och barn! Du kan ha raserat en hel jävla familj!
Var det jag som förstörde en familj? Förstörde jag en familj? Var det jag?
Kör!
Nej.
Nästa får du i ansiktet.
Kör.
Vilket mod, helt plötsligt.
Jag undrar hur det gick till.
Att du gick från en gnällig liten skithög till nån som kan skalla en häst.
Varför?
Varför vadå?
-Varför gör du det här? -Min mor ligger på sjukhus, sa jag väl?
Skitsnack.
Berätta bara.
Berätta bara!
Den rena, enkla sanningen, är det den du vill ha?
"Sanningen är sällan ren och aldrig enkel." Minns du vem som sa det, "D"?
Det är för tidigt.
Det skulle förstöra allt om jag berättade nu.
Ta av vid nästa avfart, jag är utsvulten.
Har du problem med det?
Jag hör att du tänker.
Vad pratar du om? Jag kör bara.
Du tänker köra på något.
Man måste vara försiktig med trubbigt våld mot huvudet i din ålder.
Jag tror att du bröt min vackra näsa, din jävel!
Hallå? Nämen, hej. Nej, han pratar på andra linjen just nu.
Vem, jag? Jag jobbar i presentaffären på sjukhuset.
Han måste ta ett samtal från lagret. Han lånar min fasttelefon, bättre mottagning.
Skönt att du ringde, han bad mig fråga vilket rum du har.
Okej, det var tråkigt att höra. Det låter smärtsamt!
Om det är till någon tröst hade min fru så mycket tryck på blåsan vid födseln
att doktorn fick en kaskad av gyllene regn rakt i ansiktet.
Det var rent sexuellt!
Kom igen nu. Du kan också dra åt helvete, damen!
Va? Gillar du det? Vad tycker du?
Är jag fortfarande sexig? Jag har klätt upp mig för den här kvällen.
Och så bryter du näsan på mig!
Jag ville vara hundra procent sexig ikväll, nu är det bara femtio. Kolla.
"Jag är Edward G, vet du. Man kan inte döda Edward G Robinson."
Va? Kom igen, gullet.
Kom igen nu!
Gör inte om det där, för helvete.
-Mår hon bra? Berätta bara det. -Hon mår prima.
Hon är inte den första kvinnan som föder.
Hon har haft komplikationer förr. Snälla, jag måste dit.
Kör.
Oj! David Chamberlain, din hingst.
Jag undrar hur många förlorare till knegare som klarar av det där.
Hon lät väldigt trevlig.
Hon var lite förvirrad, till och med misstänksam, men trevlig.
-Hon gav dig aldrig rumsnumret. -Hon undrade varför du inte var där.
Hon verkade bekymrad.
-Du vet inte ens vilken våning. -Ett nytt barn, vad spännande.
Är ni lyckliga, objektivt sett? Har du och din fru ett lyckligt äktenskap?
Lyckliga, objektivt sett?
Ja, vi är lyckliga.
Ibland känns det som att vi är de enda lyckliga människor vi känner.
Som att vi har kommit på hemligheten.
Jag har aldrig varit lycklig, vet du varför? Bihålorna.
Redan som liten var jag täppt i näsan.
Redan vid två års ålder visste jag skälet till att jag var täppt.
Jag såg det i mina drömmar. Skälet var slem-mannen.
En smal, skallig kille, med kostym, slips och en väska full av snorkråkor.
Jag såg för min inre syn hur han åkte upp i en hiss med väskan i handen
och gled över golvet, nästan som ett snigelspår.
Han kom fram till min säng, öppnade väskan
skopade upp en handfull snorkråkor och strödde dem i min näsa.
Restaurang Roadhouse.
Kör dit.
Torka av dig.
Sätt dig vid bordet där borta.
Fikus.
Okej, hör på nu. Det finns en viss man, en väldigt viktig man,
som väntar på vår ankomst. Nej, inte på oss, han väntar på dig.
-Det var hans kumpaner som hittade dig. -De hittade fel kille.
Först skulle vi köra dig ända till Boston,
men den gamla jävla irländaren var för rastlös, som ett barn på Julafton.
Så han flög till ett privat flygfält i Boulder City och det är dit vi ska.
Hoppas att det besvarar en del av dina frågor.
"Inga byten"?
Helt jävla otroligt. Verkar det rimligt, tycker du?
Du! Du lyssnar inte på mig.
Jag ska berätta en historia och det är bäst att du lyssnar.
Det var en gång, för många år sedan,
en revisor från Brooklyn som bodde i södra Boston.
Revisorn jobbade för en irländsk, katolsk suput som hette Jacob Sullivan.
Som väntar på mig, eller?
Revisorn träffar en fin flicka från Boston.
Han blir kär, gifter sig och får barn. En söt liten flicka.
När servitrisen frågar vad du gjort med ansiktet,
säg att du trillade i trappan.
-Ska jag säga... -Att du trillat i trappan. Säg det.
-Jag trillade i trappan. -Ja, din korkade, klantiga jävel.
Jag trillade i trappan.
-Jaha, men vad har hänt med dig? -Jag stod nedanför trappan när han föll.
God kväll, då. Eller god morgon. Vad säger man vid djävulstimmen?
-Svart kaffe. -Och du?
-Samma här.
Dagens specialerbjudande, eller nattens...
Morgonens special är varm macka med tonfisk. Rågbröd, majonnäs, tonfisk,
en tomatskiva på varje och smält mozzarella.
Vad händer om jag vill ha cheddar istället?
Ägarens regler. Han råkar vara kocken och råkar stå i köket just nu.
Lägg av. Så han menar allvar med "inga byten"? Är det på riktigt?
Men jag kan skära till en bit cheddar under bordet.
-Vad rart av dig. -Jag hämtar kaffet.
Okej, tillbaka till berättelsen. Så här gick det till.
Revisorns heltidsjobb var att sköta bokföringen åt en av Sullivans kumpaner.
Kumpanen blir lite för girig och börjar ta lite extra pengar vid sidan av.
När Sullivan får reda på det ber han revisorn att bjuda hem kumpanen,
för att de två var nära vänner.
Revisorns fru och dotter besöker hennes mor, kumpanen hälsar på och de dricker.
När han är packad dyker Sullivans killar upp och skjuter honom i bakhuvudet.
Samma sak händer dig i Boulder City. - Hej! Okej.
Jag tar en varm macka med tonfisk, med cheddar om du kan lura chefen.
-Och du? -Ingenting.
-Nej, beställ något. -Jag är inte hungrig.
-Jag vill att du beställer något. -Jag är inte hungrig.
-Vadå "inte hungrig"? Ät på vägen, då. -Jag är inte hungrig.
Beställ något, ditt jävla pucko.
-En varm macka med tonfisk. -Med cheddar eller mozzarella?
-Du måste välja en av dem. -Cheddar.
Okej, jag har tänkt på vad du gett mig.
Den patetiska, falska biografin som ska väcka sympati.
Enligt min erfarenhet brukar folk tro att en familj gör dem sympatiska.
Innan någon blir skjuten i huvudet tjatar de om sin jävla dotter hit och son dit.
Men att du, av alla människor, skulle göra det,
tycker jag känns tondövt.
Jag brukar vänta på solnedgången innan jag dricker, men jag har druckit hela dagen.
Fråga varför.
Fråga varför jag har druckit hela dagen.
Fråga mig.
Vet du, jag tänker på hur ditt liv har blivit.
Hur lycklig du är.
Hur du har hittat den jävla nyckeln till lycka.
Ny fru, ny son. Evig jävla kärlek.
Snälla. Snälla. Vem tror du att jag är?
Vem?
Djävulstimmen.
Servitrisen sa det. Vet du vad det är?
Enligt europeiska sägner finns det en speciell tid på natten
när allt övernaturligt lever ut.
-Jag har ingen aning... -Avbryt mig inte, för helvete!
Jag sa det i bilen! Du babblar hela tiden!
Du är en glappkäft! Din käft glappar hela tiden! Håll käften!
Sitt ner igen, för helvete!
Jag har koll på dig. Rör du dig, så skjuter jag dig. Uppfattat?
Ge mig era mobiltelefoner.
Om det inte är för mycket begärt, stå bakom disken där jag ser er.
Jag behöver inte berätta vad pistolen gör med era ansikten om ni försöker något.
Hur länge dröjer de varma mackorna? Jag vill ha dem om fem minuter.
Nej, fyra minuter. Med cheddar, fattar du? Ingen gör varma mackor med mozzarella!
Vilken tur.
Okej, jag har bestämt att vi ska leka en liten lek.
-Den heter "sluta låtsas". -Lämna de andra utanför.
Berätta sanningen, hela sanningen och inget annat än sanningen.
Nu. Berättar du inte sanningen, så dödar jag din lilla servitris.
Jag dödar den glade lastbilschauffören
och alla andra som har oturen att komma in i lokalen.
Beredd? Den magiska hartassen säger "kör". Tick, tick, tick...
-Sanningen? -Ja, sanningen, din jävla bluff.
-Jag har ingen aning om vad du snackar om. -Nej, gör inte så.
Det är nu leken blir rolig. Förstör inte.
Jag uppfattade inte ditt namn.
Nu sticker vi, du och jag.
Du lät rätt häftig nu. Herregud, jättehäftig.
Nästan som att du blivit hotad med pistol förr.
Vi får väl kolla att allt är okej.
-Älskling, jag... -Vi fick inget svar och ringer igen.
Hon är nog med läkarna.
Ja, visst. Troligtvis. Men kanske inte.
Något kanske har hänt. "Anta inte det värsta" säger folk. Varför?
Ibland är det värsta precis vad man ska anta.
Jävlar. Jävlar. Nu blir det kul.
Servitrisen kommer snart, varma mackor går fort att laga.
Jag ber dig en sista gång om sanningen.
Jag säger att du har blandat ihop mig med någon. Jag försöker, i alla fall.
Sluta bluffa, sluta bluffa. Tick, tick.
Säg bara sanningen, det är allt.
-Du tror att jag är någon jag inte är. -Och varför skulle jag tro det?
-Va? -Hörde du inte? Sluta säga "va".
Det är jävligt tydligt vad jag sa.
Vet du vad? Förbered dig inombords.
Då blir inte chocken så stor när det händer!
Förutsätt det värsta, menar jag.
-Berätta vad jag ska säga. Säg det bara. -Herregud.
Du byter inte taktik, ens lite grann. Det är helt jävla galet. Du är grym!
-Jag är inte den du tror att jag är! -Jag har inte sagt vem jag tror att du är!
-Jag säger vad du vill. -Nu är tiden ute. Du har klantat dig.
Du har klantat dig!
Hallå.
Spring.
Okej. Okej!
Det är jag.
Jag är precis den du tror att jag är.
Är det du? Det är du.
Det är du, din jävel! Det är du!
Det är du, din jävel! Det är du! Det är du! Det är du!
Hej, James.
Du gjorde det här.
Kom!
Kom igen! Kom igen!
Det du sa om att smyga till mig lite cheddar under bordet.
Var det sarkasm? Var du oförskämd, eller var du snäll?
Jag jävlades.
Herregud...
-SOS Alarm, vad har hänt? -En man dödar folk, han har skjutit folk.
-Var befinner ni er? -På ett fik.
Ett fik... Roadhouse.
Jag hörde er. Ha tålamod, vi är på väg.
JAMAIKANSK ROM
James! "Hellre härska i helvetet", eller hur?
James!
James! Vilken kväll!
Vilken jävla kväll!
Helvete. Helvete.
Jag har spanat på dig ett tag, James! Spanat och väntat!
På dig, frugan och grabben!
Du måste vakna nu.
Det är dags att du vaknar, din jävel!
Du måste vakna!
Du vet vem jag är! Du vet var jag har varit!
Svara i telefonen, James!
Jag vet att du har gått runt, jag hörde telefonen ringa.
Kan du svara?
Ignorerar du mig? Är du doktor Ross, min psykiater?
Okej, men jag tänker avsluta berättelsen om revisorn!
Nästa del vet jag att du kommer att älska!
Den gäller specifikt dig!
Allting går enligt planerna.
Revisorn bjuder hem kumpanen.
Sullivans killar skjuter honom i huvudet.
Det är bara en liten detalj som går snett.
Den lilla detaljen är...
...att revisorns fru kommer in genom dörren...
...och blir vittne till avrättningen.
Varje problem föder ju nya problem.
Och revisorns fru börjar tappa fotfästet.
Hon börjar dricka.
Hon börjar ta tabletter.
Hon börjar berätta för alla som vill lyssna.
Min fru, James.
Hon har blivit en riskfaktor.
Det var då jag fick ett samtal från James Levene.
Åttonde våningen, BB, rum 829!
Som sagt.
Din fru ligger på BB, på åttonde våningen i rum 829.
Jag har som regel att inte döda mödrar, till skillnad från vissa andra.
James, jag svär att om du inte slutar vara en liten fitta,
bryter jag mot min egen regel, för din skull.
Jag gör vad du vill. Säg vad du vill att jag gör, så gör jag det.
Sätt dig i din bil igen, med en gång,
så lovar jag att vi håller oss borta från din fru.
Du, dina kumpaner och alla andra håller er jävligt långt från min familj.
Det svär jag på.
Vad hände med dem? Din fru och din dotter.
James Levene ringde mig.
Levene är någon som hanterar saker, vad som helst.
Jag vet att om han ringer från ingenstans
så gäller det inte småsaker.
Han berättar det jag redan vet, att min fru har blivit en riskfaktor.
Att Jacob Sullivan vill att jag tar kontroll över min fru.
Att hon kan bli det som får allt att rasa.
Vad hände?
Jag säger till Levene att jag ska ta hand om det.
Men jag vet vilken sorts man Levene är,
så jag beslutar att mitt enda val
är att ta min familj från Boston för gott.
Så jag lämnar huset en stund för att köpa förnödenheter till resan
och när jag kommer tillbaka...
Vi hade vita kaniner som husdjur då.
De hade ungar, en rejäl kull.
Min dotter gillade att leka med ungarna.
Hon var så söt.
Hon gnuggade sitt lilla ansikte mot deras mjuka, vita päls.
När jag kom tillbaka stod hela huset i brand.
Det hade ett halloween-orange sken, som en pumpalykta.
Min fru och dotter var där inne, men det var kaninerna, James.
Minns du? Hörde du kaninerna?
Skriken, hörde du dem?
Jag vet att jag kommer att dö ikväll.
Jag förstår.
Men du gav mig ett löfte.
-Jag vet att du kommer att hålla det. -Jag håller mina löften.
Men jag vill att du ska veta...
...att jag är David Chamberlain.
Då är så jävla sjuk i huvudet, James!
Så jävla sjuk i huvudet att du faktiskt tror att du är David Chamberlain!
Det är grejen med lungcancer.
-Du är döende, va? -Alla är döende.
Så det här var alltid slutet för dig med?
Jävla snutar.
Japanerna säger att ju våldsammare man dör, desto högre upp i himlen hamnar man.
Okej.
Okej, nu kör vi.
Vänta, vänta, vänta. Jag måste veta.
Varför dödade du mig inte sekunden du satte dig i min bil?
-Varför låta mig ta ett enda andetag till? -Jag ville höra dig säga det högt.
Orden. Och jag ville se ditt ansikte.
Ditt sanna ansikte. Ditt ödleansikte.
När du vaknade.
Vilka ord? Jag säger dem nu.
Sullivan berättade för mig.
Sullivan beställde mordet.
Du ska veta en sak.
Det var inte meningen att döda din dotter.
Din fru blev galen när hon såg mig.
Hon hoppade på mig och klöste mig i ansiktet. Jag sköt tre gånger.
Din...
Din dotter.
Hon låg i korridoren.
Jag höll på att dricka ihjäl mig
när Gud förde in Maggie i mitt liv.
Och...
Jag visste att gud skipade rättvisa när vår förstfödda dog.
Men ändå.
Varje natt såg jag deras ansikten, din fru och din dotter.
Jag kunde inte sluta se dem.
När gud gav mig min lilla son
var det som att han gav mig ett nytt liv.
Han gav tillbaka din dotters liv.
Han gav tillbaka din dotters liv, det liv jag orättvist tog.
Jag tror att du har gett mig ett avslut ikväll.
Jag önskar att jag kunde ha gjort detsamma för dig.
David, jag har ringt och ringt. Snälla, ring tillbaka och säg att du mår bra.
Vi har fått en dotter, David.
Jag håller henne, hon är så vacker. Hon har dina ögon.
Jag vet inte vem det var i telefon förut, men jag bara vet att du mår bra.
Jag ber, David.
Jag ber att gud ska hjälpa dig att hitta tillbaka till oss.
Vi väntar på dig, båda två.
Jag är David Chamberlain.
(Jag är David Chamberlain.)
Hjälp!
De svarar inte!
-Stanna där! Rör dig inte! -Upp med händerna!
Översättning: Emil P.W.S Holmgren www.junefirst.tv