Ishida, jeg er så glad for at du er her.
Studenter foretrekker kollektiv for tiden.
Jeg var redd ingen ville bo på et pensjonat som dette.
Det er så rent.
Fordi min eneste datter, Shinobu, bodde her.
Jeg håper hun ikke dro på grunn av meg.
Ikke i det hele tatt.
Dette rommet er for internatelever, så ikke tenk på det.
Kan du spise frokost og middag nede hos oss?
Det går fint.
Jeg drar på jobb i løpet av uka, så middagen kan være sen noen ganger.
Jeg bryr meg ikke. Tingene mine kommer i morgen.
Bra.
-Tusen takk. -Vær så god.
SMUGET
-Jeg skal gå en tur. -Vær forsiktig.
Det er en veldig høy murvegg.
Ishida? Middag! Kom ned.
Unnskyld meg.
-Ishida, sett deg der. -Takk.
Shinobu, hils på Mr. Ishida.
-Hyggelig å møte deg. -Hyggelig å møte deg også.
Går du på videregående, Shinobu?
Hun er 14 og på ungdomsskolen.
Jeg skjønner.
Ikke vær sjenert. Spis så mye du vil.
Takk.
Takk for maten.
PIGGHELVETE
-Kutt ut. -Det er urettferdig, Hiroshi.
Hvorfor bråker de så sent?
Hiroshi, vent! Ikke kom hit!
Vær stille!
Prøv å fange meg!
Pokker.
-Slutt. -Det er for fort.
Slutt! Her borte!
Det var nære på. Hold…
Unnskyld meg. Skal jeg hjelpe deg?
Shinobu. Du skremte meg. Jeg har ikke så mye. Det går fint.
BARDENS SKJEBNE
Takk.
-Dette var min bokhylle. -Jaså?
Forresten, det skjedde noe rart i går.
Jeg hørte barn leke ute.
Jeg trodde det kom fra smuget på den andre siden av murveggen.
Men da jeg sjekket, var det ingen der.
Det der?
Dette området er fullt av smug,
så man hører lyder som virker nærmere enn de er.
Jeg hørte dem hele tiden fra dette rommet. Det høres ut som om de er i nærheten.
Jeg skjønner.
Du sa du sjekket, men hvordan da?
Jeg klatret over på veggen fra vinduet. Men det var for mørkt til å se noe.
Det er farlig. Ikke gjør det igjen.
Tro meg, det skal jeg ikke. Jeg falt nesten.
-Jeg gjør det ikke igjen. -Vær så snill.
Jeg er bare glad for at ingenting skjedde.
Livet er verdifullt.
Det er litt dramatisk.
Shinobu.
Shinobu!
Unnskyld meg.
Du bor i andre etasje i Ishidas hus, ikke sant?
Ja, men…
Jeg må snakke med deg. Er det greit?
Så du…
Ja, for ti år siden. Jeg bodde i det rommet.
Hva ville du snakke om?
Jeg ville aldri snakke om dette igjen.
Men jeg holder ikke ut lenger. Jeg plages av mareritt hver natt.
Har du sett den høye, smale murveggen ved siden av huset?
Med piggtråden?
Ja. Det virker som om det ble begått et drap der.
Et drap?
I hjørnet av det forseglede smuget, er det en stålluke som fører under bakken.
Jeg fant likene til tre barn der nede.
Barnelik?
På veggen var det flekker formet som barn.
De tre flekkene kommer ut av veggen om natten
og løper rundt i det forseglede smuget.
Jeg skalv hver gang jeg så dem fra vinduet.
Vær så snill. Slutt å tulle. Det var bare en drøm.
Jeg trodde også det. Men minnet er altfor ekte.
Dessuten har ikke det rommet et vindu med utsyn over smuget.
Det er absurd. Jeg vet det!
Det var et lite vindu.
Prøv å finne det!
Ikke tull på denne måten.
PASS OPP FOR KRYSS ECHIZEN
Det var en syk vits.
JEG KNIVSTIKKER DEG JEG VIL DREPE
DØ HOLD KJEFT
JEG GJORDE DET
Det var sant!
Shinobu?
Så du fant det skjulte vinduet.
De likene der nede. Gjorde du…
Da jeg var liten, oppførte tre bøller seg som om de eide smuget.
Jeg låste dem inn i det hullet.
Det var jo min dyrebare lekeplass.
Min egen.
Rundt en uke etter at jeg låste dem inne, dukket figurene opp på veggen.
"De er døde," tenkte jeg.
Faren min fant tre lik da han så inn i hullet.
Jeg tror han innså hva jeg hadde gjort.
Derfor forseglet han raskt bakgaten med en høy murvegg.
Snart fikk vi ikke leieboere. De ble redde og stakk.
For om natten kommer bøllene ut av veggen og fortsetter.
Så dette ble rommet mitt.
Og smuget ble mitt private rom igjen. Bare jeg kunne gå inn og ut.
Så inviterte jeg to klassekamerater jeg hatet og drepte dem.
Så drepte jeg faren min.
Men de er så sta.
De ble til flekker på veggen,
og om natten kom de ut og kastet forbannelser mot meg.
De snakker om å dra meg ned dit hver natt.
Men jeg går aldri ned dit når det blir mørkt.
De kan ikke røre meg.
Men jeg pleide å elske å se dem bli pint.
Så jeg ville ikke at mamma skulle leie ut rommet igjen.
Ishida?
Han må ha besvimt.
KUNSTROM
Rumi. Fortsett, jeg må hjelpe læreren.
Men vi skal dra hjem.
Shimada, kanskje du bør dra hjem. Foreldrene dine blir bekymret.
Det går bra, Mr. Okabe. Foreldrene mine er på reise.
Jeg er bekymret for utstillingen. Hva om du ikke blir ferdig?
Jeg ordner det selv.
Det er ikke mange dager igjen.
Som medlem av klubben vil jeg gjøre det jeg kan for å hjelpe deg.
Takk, Shimada.
Mr. Okabe, utstillingen din er fantastisk. Jeg har aldri sett slik kunst.
Skulpturer uten hoder?
Poenget mitt er at å fjerne ansiktene gir mange muligheter.
Kunst krever ikke ansikt.
Menneskeansiktet kan uttrykke så mange følelser,
men se på ansiktene i berømte malerier, gamle og nye.
De har ofte ingen uttrykk eller et like glis.
Så jeg tenkte, hvorfor ikke bli kvitt ansiktet?
Det virker som en ettertanke.
Hva mener du, Mr. Okabe?
Du høres ut som en kunstner.
Jeg er kunstner.
Men noen ganger liker jeg å lage skulpturer med hoder.
DE HODELØSE STATUENE
Masami, Sanae. Har det skjedd noe?
Mr. Okabe har blitt drept.
Hva?
En sisteårselev fant ham på kunstrommet i morges.
Han hadde visst mistet hodet.
Hodet?
Hodet ble visst kappet av, og bare kroppen ble funnet i kunstrommet.
Shimada, jeg drar nå.
Vent litt.
Ikke fortell noen at jeg ble på skolen.
Greit. Vi ses senere.
Rumi, går det bra?
Har du sett Shimada i dag?
-Nei, jeg tror ikke han har kommet. -Jeg skjønner.
INGEN ADGANG
-Ja? Hvem er det? -Shimada, det er meg!
Rumi? Er det noe galt?
Du må ha hørt om Mr. Okabe.
Vi snakket med ham på kunstrommet i går, og nå er han død. Vet du noe…
Shimada?
Tror du jeg drepte ham?
Selvsagt ikke. Du oppfører deg rart.
Kjærlighet vil få alle til å oppføre seg rart.
Du er så vakker.
Hva har skjedd med deg?
Jeg gledet meg til du kom til kunsttimen hver dag.
Vet du hvor fort hjertet mitt slår når jeg ser deg?
Bli med på tur. Det er noe jeg vil fortelle deg.
Vær så snill, det er så nifst her.
Vi har ikke noe valg.
Vi trenger boka til engelskprøven i morgen.
Hvorfor er den på kunstrommet?
KUNSTROM
Se.
-Det var der Mr. Okabes lik ble funnet. -Hvorfor ble han drept?
Kanskje noen mislikte ham. Hvorfor ellers drepe ham sånn?
Det holder. Skynd deg og hent boka.
For en barbarisk måte å drepe noen på. Hvem halshugger folk?
Og de har ikke funnet hodet.
Slutt å snakke om det!
Skynd deg, Masami!
Vent litt. Jeg må finne den.
Det er noen her.
Mr. Okabe!
Lever Mr. Okave? Er det sant?
Han gjemte seg visst i den gamle skolebygningen.
Jeg møter ham i kveld. Bli med meg.
Shimada, hvor er Mr. Okabe?
Han kommer snart. Vi venter på ham her inne.
Hva er den fæle lukten? Det er som råttent kjøtt.
Er det ekte?
Skulpturene er borte!
Hvorfor er pidestallene her fortsatt?
Hvorfor låste du døren?
-Hva er galt, Shimada? -Det er ikke noe galt.
Hvorfor høres du sånn ut?
Hva med Mr. Okabe? Hvor er han?
Han har vært her hele tiden.
Ser du?
Se, den store kunstneren, Mr. Okabe.
For et vakkert ansikt du har.
Rumi.
Rumi!
Rumi.
Hjelp meg!
Rumi.
Er det en gipsstatue?
Den åpner seg ikke!
Se, sa jeg!
Det er en til der borte!
For et vakkert ansikt.
Jeg må ha det.
Nei! Jeg tar det!
Gi meg det.
Nei!
Gi meg…
…hodet ditt.
Tekst: Trine Friis
Et hull åpnet seg, så jeg kom til rommet ved siden av.
Men insektene hvisker seg imellom.
Nå ser jeg!
Jeg har fulgt instruksene deres hele tiden.
Jeg hører ikke på de insektene lenger.
Jeg klemte min utmattede kropp gjennom hullet og hoppet ut!