KJØKKENMØDDINGSPLASS
FARE
Professor Soya.
-Hva er det, Yamaoka? -Dette laget.
Er det en geologisk fold eller menneskeskapt?
Kronologisk sett tror jeg ikke det er en fold.
Det ser ikke ut som det har vært utsatt for lateralt press.
Men hva forårsaket misdannelsen?
Ser det ikke ut som noen på ryggen i profil?
Og det er horisontale lag også.
-Prøv å grave nedover. -Ja.
Professor.
Det ser ut til å være et eldgammelt menneske.
Skallen til et lite barn.
Er det noen sammenheng mellom disse beinene og avsetningen?
-Det kan være restene av et ritual. -Som for eksempel?
Kanskje en begravelse. De dekket kroppen i tynne lag med leire.
Da de la på flere lag, ble det en stor, menneskeformet gravhaug.
Så haugen ble begravd i bakken?
Det er bare en hypotese.
Hvis vi analyserer lagene, finner vi kanskje et svar.
I så fall ville dette vært en stor oppdagelse!
-Ja. -Så fantastisk.
Værmeldingen sa ikke at det skulle regne.
-Vi må beskytte stedet raskt. -Ja.
Det regner!
Hent plastpresenningene! Skynd dere!
LAG AV FRYKT
Reimi, den 13. minnestunden for din fars død var så lang.
Men du var flink. Du må være sliten.
Ikke si det, mor. Jeg er ikke et barn lenger.
Jeg tåler en minnestund.
Da du var liten, begynte du å plage meg med en gang.
Du sa: "Løft meg, mamma." Du var så søt.
Det holder.
Hun var virkelig søt.
Du var til og med i reklamer og fikk mye oppmerksomhet.
Hvorfor sluttet du? Du kunne vært en stjerne nå.
Jeg hadde ikke klart det, Narumi.
Jeg er introvert og sitter fast i fortiden.
Det var tøft å drive med underholdning. Jeg ville bare at mor skulle være stolt.
Reimi!
Tilgi meg. Jeg visste ikke at du følte det sånn!
Nei, ikke tenk på det.
Jeg skulle ønske du var to år så jeg kunne skjemme deg bort!
Jeg ville holdt deg fast!
Du har tatt godt vare på henne. Selvsagt er hun lykkelig.
Du betalte for timene hennes og alt.
Du har brukt så mye tid og penger på å fikse tennene hennes.
Men du fikset aldri mine.
Derfor er tennene mine så skjeve.
Narumi.
Hvis du har noe å si, si det. Slutt å synes synd på deg selv.
Reimi underholdt, så det var naturlig.
Det stoppet ikke etter at hun forlot bransjen.
Reimi hadde potensial. Det var derfor jeg prøvde så hardt.
Men du kunne ikke hjelpes fordi du er stygg.
Hva sa du?
Se opp!
Går det bra?
Reimi!
Går det bra?
Reimis ansikt er…
Dette er din feil!
Hvordan går det med Reimi?
Hun har våknet.
For en lettelse.
Men det er noe rart. Dere må bare se det selv.
-Hva i all verden? -Hva skjer?
Ansiktet hennes er tilbake!
Et nytt lag dukket opp under laget som ble skåret av.
Det gir ikke mening.
Se på dette.
Hva er dette egentlig?
-Datteren din består av mange lag. -Hva?
Hun har ikke hjerne, organer, bein eller noe annet man forventer å finne.
Lagene du ser her er epidermale lag.
Kort sagt, din datters kropp består av lag på lag av epidermal hud.
Ikke vær latterlig. Det passer ikke å tulle nå.
Jeg skulle ønske det var en feil.
Dette er forferdelig! Reimi!
Så da er hun som en Baumkuchen-kake!
Som et tre!
Du har rett.
Kroppsstrukturen hennes minner meg om et tres vekstringer.
Kanskje lagene hennes er rester av veksten hennes.
Hva?
Midtpunktet er slik hun var som foster.
Og derfra
alder ett, to, tre, fire, fem, seks, sju, åtte,
ni, ti, elleve, tolv, tretten, fjorten,
femten, seksten, sytten, atten, nitten,
og til slutt tjue år.
Dette øverste laget er din datters nåværende form.
Betyr det at Reimi som barn er inni henne?
Ja, jeg tror det er fysisk mulig.
La oss gjøre en grundig undersøkelse av din datters kropp.
-Det er avgjørende for behandlingen. -Nei.
Jeg tar med meg Reimi hjem.
Vi skal få Reimi utskrevet så snart arret begynner å gro.
Jeg regner med deg.
-Dette er en forbannelse. -Hva?
Husker du det arkeologiske stedet? Graven ved Ajime-haugen?
Jeg husker fortsatt bildet av jordlagene rundt skallen.
Det så akkurat ut som Reimis MR.
Den gravhaugen var forbannet. Far burde latt den hvile i fred.
Etter det slet han mentalt. Han døde ni år etter å ha gravd ut stedet.
Men det endte ikke der.
Forbannelsen påvirket Reimi da hun ble født et år senere.
Den påvirket meg også.
Her er beviset. Se.
Jeg har også lagdelt struktur.
Reimi, gjør ikke såret ditt vondt lenger?
-Nei, mor. -Ikke bry deg om arret.
Jeg skal gjøre alt bedre!
Det er jenta si.
Jeg har en idé.
Vi må holde en minnestund for den skallen.
Vi spør Seito-universitet om vi kan låne den…
Jeg vil ikke delta i en så uvitenskapelig farse!
Men…
Mor, vi får aldri vite før vi prøver. Det er en forbannelse.
Det er ikke en forbannelse.
Det er en sykdom, men jeg skal gjøre noe med det.
Men hva skal du gjøre?
-Jeg finner en anerkjent lege… -Slutt med det tullet.
Jeg tviler på at moderne medisin har en kur!
Ikke behandle meg som et barn! Jeg er voksen!
-Reimi! -Ikke rør meg!
Jeg er lei av å holde ut med deg!
Ulykken var din feil!
Reimi?
Kan du høre meg?
Svar om du kan høre meg, to år gamle Reimi.
Søte lille Reimi, svar mamma. Jeg vet at du hører meg.
Når kan du svare meg? Reimi?
Hvorfor svarer du ikke? Jeg vet at du er der.
Mamma.
Løft meg.
Mamma, løft meg.
Så du hørte meg. Jeg har ikke hørt den stemmen på lenge.
Få meg ut herfra.
Vil du ut derfra? Stakkars liten! Jeg lurer på om jeg kan gjøre noe.
Reimi? Hva er galt?
Hva gjør du? Er du gal?
Det går bra. Jeg fjerner bare det ødelagte laget.
Jeg må fjerne alle lagene til jeg når to år gamle Reimi.
Jeg må bli ferdig mens hun er bevisstløs!
Mor!
Mamma.
Mamma? Få meg ut.
Ja, min kjære lille Reimi.
Jeg skal få deg ut av det mørke, trange stedet.
Vent på mamma. Vi må være forsiktige.
Mor, slutt!
Nei! Det er enda mer!
Nesten ferdig. Bare litt til!
Mamma, løft meg.
Endelig får jeg se to år gamle Reimi igjen.
Vent litt. Jeg skal skrelle kroppen din for deg!
Narumi, hjelp meg!
Fort!
Hva er dette?
Mor.
Mor?
Hva gjør du?
Jeg fikk en god idé. Jeg må også være forbannet.
Jeg skal skrelle av meg huden til jeg blir 38 år og føder Reimi igjen!
Se nå.
Nå begynner jeg!
Mamma.
Mamma, løft meg.
Jeg drømmer ofte om havet.
Det er alltid den samme drømmen. Jeg driver gjennom havets dyp.
Så møter jeg enorme og rare fisk som har overlevd siden antikken.
Som om hele universet hadde glemt at de eksisterte.
TINGEN SOM DREV I LAND
Er den ekte?
Det er merkelige utvekster over hele kroppen.
Hva kan det være?
Utvekstene glødet antagelig som en marulk.
Tror du at denne skapningen svømte i havets mørke
og sendte ut et svakt lys?
Det gir meg frysninger.
-Det er mange tilskuere. -Du har rett.
-Be politiet holde dem unna. -Ja.
Det er så varmt i dag.
-Hva er galt? Føler du deg dårlig? -Ja, litt.
Jeg er svimmel.
Ikke overraskende med denne varmen og lukten.
-Du bør hvile i skyggen. -Takk. Du er så snill.
Kom dere vekk fra skapningen!
Ikke rør den!
Det lukter fælt. Den begynner å brytes ned.
Dette er århundrets oppdagelse. Vi kan ikke la den råtne slik.
Ja, vi skynder oss.
Er du her alene i dag?
Ja. Da jeg hørte nyhetene, kunne jeg ikke slutte å tenke på den.
Samme her. Jeg måtte komme.
Sannheten er at jeg hater havet, og det er flaut, men jeg liker ikke fisk.
Jeg hater også havet.
Hvorfor hater du det?
Beklager. Jeg mente ikke å snoke.
Nei.
Noen jeg kjente ble borte på havet.
Husker du fergen som sank utenfor kysten av Izu for sju år siden?
Det kostet utallige liv.
Han var på den.
Beklager. Var det en venn av deg?
Han var forloveden min.
Det må ha vært vanskelig for deg.
Han kunne ikke overlevd.
Mr. Shiota, hva tror du denne skapningen er?
Godt spørsmål. Jeg vil gjette…
-Se, Amino. -På hva da?
Lik.
-Jeg ser også lik. -Har monsteret spist mennesker?
Det har skjedd noe.
Så rart. Det ser ut som om de er i tarmene.
Men de virker ikke fordøyd i det hele tatt.
Det stemmer ikke.
-Vi skjærer opp magen og fjerner ofrene. -Hva?
De lever.
Det er Tadashi!
Forloveden min som forsvant utenfor Izu for sju år siden!
Er du sikker?
Ja! Det er definitivt Tadashi!
Izu-fergen? Mange av ofrene ble aldri funnet.
Er dette passasjerene?
Ble de svelget av denne skapningen og overlevde i syv år i magen?
Er det mulig?
Tadashi!
Det er meg, Mie!
Mie.
Det er noe galt med dem.
-De er som parasitter. -Parasitter?
Ja.
De må ha levd på næringsstoffene i skapningen.
-Det var nok slik de overlevde så lenge. -Jeg skjønner.
Men er det mulig for mennesker å være parasitter i andre skapninger?
Tekst: Trine Friis
Hør her, insekter.
Skal jeg fortelle om kvinnen som kom innom i går?
Jeg fikk sjokk.
Tenk at en slik person finnes her.
Det stemmer. Er dere ikke enige?
Hun hadde også insekter i ansiktet.
De ba meg legge merke til noe.
Og det reddet livet mitt.